У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2021 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю представника скаржника - адвоката Гапоненка Р.І.

за участю державних виконавців ВДВС у м.Рівному: Кирилюк Н.М. та Іщук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу стягувача ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , суб`єкти оскарження: Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надія Михайлівна на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на на дії державного виконавця.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.08.2021 призначено скаргу до розгляду.

В обґрунтування заявленої скарги ОСОБА_1 посилається на те, що Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2021, задоволено заявлені вимоги ОСОБА_1 . По вищезазначеному рішенню ОСОБА_1 отримав виконавчі листи та направив їх до виконавчої служби для виконання. Повідомленням головного державного виконавеця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надії Михайлівни, повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. Скаржник ОСОБА_1 вважає повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання незаконним, таким що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та порушує права стягувача. У зв`язку з викладеним скаржник просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надії Михайлівни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27.07.2021; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надії Михайлівни щодо не відкриття виконавчого провадження на виконаня виконавчого листа про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини і вільному спілкуванні у справі 754/13173/20 від 08.06.2021; визнати незаконне та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27.07.2021, винесене головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надією Михайлівною; зобов`язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надію Михайлівну прийняти до виконання виконавчий лист №754/13173/20 від 08.06.2021 та відкрити виконавче провадження по справі.

13.09.2021 до суду надійшов відзив від начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Іщук Н.В., відповідно до якого зазначено, що до виконання у відділ пред`явлено виконавчий лист № 754/13173/20, виданий Деснянським районним судом міста Києва 27.05.2021, про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 щодо участі у вихованні спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діловодство в органах державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Правил ведення діловодства в органах державної виконавчої та приватними виконавцями, затверджених Міністерством юстиції України. 23.07.2021 виконавчий документ передано державному виконавцю Кирилюк Н.М. 27.07.2021 державним виконавцем винесено повідомлення про повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки відсутні докази, що після розірвання шлюбу спільна дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду від 26.04.2021 не є документом, який підтверджує, що станом на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження боржник фактично проживає за адресою відмінно від тієї, що вказана у виконавчому документі. При цьому слід зауважити, що в період з 26.04.2021 по 23.07.2021 місце проживання боржника, вказане у рішенні суду могло змінитись. Твердження скаржника про те, що боржник проживає на даний час за адресою АДРЕСА_1 , є голослівними, адже не підтверджене належними та допустимими доказами. Рішення суду, яким констатовано факт, що дитина після розлучення залишилась проживати з матір`ю за цією адресою не підтверджує факту проживання за цією адресою боржника на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання. У зв`язку з викладеним начальник Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Іщук Н.В. просить суд відмовити в задоволенні скарги.

27.09.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від представника скаржника -адвоката Гапоненка Р.І. відповідно до якої зазначено, що частина 4 ст. 4 Закону чітко встановлює строк для повернення виконавчого документу стягувану без виконання, а саме протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, а не з дня його реєстрації чи передання конкретному виконавцю. Тобто, зазначаючи, що саме день передачі виконавчого документу конкретному державному виконавцю, а не день надходження виконавчого документу до виконавчої служби, є днем його пред`явлення до виконання, відділ виконавчої служби на свій власний розсуд та без жодних на те законних підстав трактує закон на свою користь. Копія рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 754/13173/20, яка приєднувалася як додаток до скарги, повністю відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України, а тому є належним чином завіреною копією судового рішення. Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. Отже, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2021, у справі №754/13173/20 (у повній мірі відповідає ч. 3 ст. 26 Закону та п. 3 розділу III Інструкції) є належним документом (доказом) який підтверджує, що адреса фактичного проживання/перебування боржника ОСОБА_2 є територія ( АДРЕСА_1 ), на яку поширюється компетенція Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Держаний виконавець Кирилюк Н.М. повернула стягувачу виконавчий документ без виконання, не перевіривши факт проживання боржника за адресою АДРЕСА_1 , а тому дії державного виконавця є такими, що суперечать нормам чинного законодавства (ч. 1 ст. 24 Закону, ч. 3 ст. 26 Закону та п. 3 розділу III Інструкції) та перешкоджають виконанню судового рішення (яке набрало законної сили та не оскаржувалося). Відмова у відкритті виконавчого провадження з підстав невідповідності виконавчого документа вимогам Закону є необґрунтованою та безпідставною, дії державного виконавця Кирилюк Н.М. неправомірними, а виконавчий документ таким, що відповідає вимогам ст. 4 Закону у повній мірі та підлягає до прийняття та виконання.

Представник скаржника - адвокат Гапоненко Р.І. в судових засіданнях підтримав заявлені вимоги, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи, просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Державні виконавці Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М. та Іщук Н.В. в судовому засіданні 19.10.2021 заперечували проти задоволення скарги, посилаючись на докази які містяться у відзиві, просили суд відмовити в задоволенні скарги.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників скарги, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти та їм правовідносини.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2021, зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 щодо участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено ОСОБА_1 такий спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : систематичні побачення без присутності матері ОСОБА_2 у І-ІІІ суботу місяця з 09.00год. до 18.00год. неділі; протягом навчального року щороку половину тривалості канікул за домовленістю з матір`ю та за згодою дитини.

08.06.2021 Деснянським районним судом міста Києва видано ОСОБА_1 виконавчі листи № 754/13173/20 по вищезазначеному рішенню.

19.07.2021 адвокатом Гапоненком Романом Івановичем, який представляє інтереси ОСОБА_1 направлено заяву про примусове виконання рішення до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

27.07.2021 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надією Михайлівною винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Судом установлено, що 05.08.2021 ОСОБА_1 , як стягував звернувся з заявою про примусове виконання рішення суду до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), обґрунтовуючи вибір місця відкриття виконавчого провадження тим, що в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2021 визначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надією Михайлівною винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент подачі заяви стягувачем не були надані документи, які підтверджують, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а у виконавчому листі 754/13173/20 зазначено адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що в рішенні Деснянського районного суду м.Києва від 26.04.2021, визначено місце проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , а місце реєстрації: АДРЕСА_2 , а у виконавчому листі 754/13173/20, виданим Деснянським районним судом міста Києва, зазначено тільки адресу місця реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_2 .

Згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

До того ж, судом установлено, що під час звернення до виконавчої служби, стягувачем не надано жодного належного документа, який би надав можливість вважати, що ОСОБА_2 з моменту винесення рішення 26.04.2021 до моменту подачі заяви про примусове виконання рішення, залишилась проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження були відсутні будь-які докази, що саме ця адреса і є фактичним місцем проживання боржника, оскільки суд цей факт достеменно не встановлював при розгляді справи, а лише констатував ту обставину, що після розірвання шлюбу спільна дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є визначення термінів: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Крім того відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Аналіз зазначеної норми закону та розділу 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначають, що порядок вчинення виконавчих дій виконавцем можливо лише після відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене вище, суд вважає дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надія Михайлівна щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа правомірними, оскільки на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення, не було жодного достовірного доказу, що на момент подачі заяви ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , рішення суду не підтверджує факт проживання за цією адресою боржника на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вирішальним при визначенні місця виконання рішення та виконавчого органу, має бути зареєстроване місце проживання боржника.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Аналізуючи зазначене вище, суд приходить до висновку що скарга не підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем виконані належним чином вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статей 452 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908грн.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 247, 258-260, 447-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У скарзі стягувача ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , суб`єкти оскарження: Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надія Михайлівна на дії державного виконавця - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.10.2021.

Суддя В.В. Бабко