Ухвала

13 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 645/1492/20

провадження № 61-15759ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року у складі судді

Алтухової О. Ю. та постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня

2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміна О. В., Пилипчук Н. П., у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (далі - Управління праці та соціального захисту населення) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів.

Позовні вимоги мотивувало посилаючись на те, що 19 січня 2017 року та 31 січня 2018 року ОСОБА_1 зверталася до Управління праці та соціального захисту населення із заявами про призначення державної соціальної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення їй призначено допомогу на ОСОБА_2 , 2001 року народження, на періоди з 01 січня

2017 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 2 206,92 грн, щомісячно; з 01 січня

2018 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 2 357,17 грн, щомісячно, з урахуванням доходів ОСОБА_1 та членів її родини.

29 січня 2019 року відповідач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення із заявою про призначення державної соціальної допомоги

на ОСОБА_3 на наступний період, до якої додала довідку з Харківського машинобудівного коледжу від 22 січня 2019 року, відповідно до якої

ОСОБА_2 навчається у коледжі з 01 вересня 2016 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 у 2017 році та у 2018 році отримувала стипендію, про яку відповідач при зверненні до Управління праці та соціального захисту населення не повідомила, що впливає на визначення розміру державної соціальної допомоги, позивач просив стягнути з відповідача неправомірно отримані бюджетні кошти у розмірі 36 049,12 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року позовУправління праці та соціального захисту населення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення неправомірно отримані бюджетні кошти в розмірі 36 049, 12 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова

від 11 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 19 липня 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимога про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів у розмірі 36 049,12 грн.

Ціна позову у даній справі становить 36 049,12 грн, яка станом на 01 січня

2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (ухвала від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова

від 11 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 19 липня 2021 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак