ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9289/21 Справа № 175/4517/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку особи як таку, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку особи як таку, що втратила право користування житловим приміщенням.

12 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі №175/993/21-ц за його позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільної сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності. Вказане клопотання він під час судового засідання.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року клопотання задоволено та зупинено провадження у справі.

Не погодившись з такою ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі та порушив ефективність судового процесу. Вказувала, що пріоритетним є як найшвидше вирішення справи. Зазначення в ухвалі про те, що факти і обставини встановлені під час розгляду іншої справи можуть мати преюдиційне значення для вирішення цієї справи, безпідставні.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даної справи залежить від вирішення справи №175/993/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільної сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності, оскільки можливе визнання за ОСОБА_4 права власності на спірне майно може вплинути на розгляд даної цивільної справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, які є вичерпними.

Так, пунктом 6 частини першої вищевказаної норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 та зняття з реєстраційного обліку як такого, що втратив право користування житловим приміщенням.

Предметом розгляду цивільної справи №175/993/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільної сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності є: встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01 травня 2006 року по 05 серпня 2012 року; визнання, що майно набуте за час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Тобто спір виник з приводу нерухомого майна - домоволодінням АДРЕСА_1 .

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у даній справі узгоджуються з положеннями п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Посилання апелянта, що зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р. Макаров М.О.