Справа № 712/5331/21
Провадження № 2/712/1937/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Ліпатовій Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14.05.2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що він на підставі договору дарування частки квартири від 31 серпня 2018 року отримав у власність 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником іншої 1/2 частини зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджено рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 21.07.2015 року у справі 712/15122/14-ц. Вказував, що не має можливості використовувати та розпоряджатися своїм майном, так як відповідач не впускає його до квартири.

Вказував, що відповідач заперечував проти права власності позивача щодо квартири та подав до суду позовну заяву про визнання вищезазначеного договору дарування квартири від 31 серпня 2018 року, недійсним. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.08.2019 року у справі 711/1346/19 відповідачу відмовлено у задоволенні вказаного позову. Вказане судове рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

Незважаючи на правомірність набуття квартири у власність, позивач не має доступу до квартири, а тому вимушений звернутися до суду.

Просив усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом його вселення в квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 виділено в користування ОСОБА_3 (попередній власник) житлову кімнату № 5 площею 17,1 кв.м., ОСОБА_2 житлову кімнату № 4 площею 13 кв.м. з лоджією площею 3,8 кв.м. Згідно актів опитування сусідів від 01.03.2019 року №189, від 01.09.2019 року №1049, від 01.03.2020 року №189, від 09.09.2021 року №676, від 01.03.2021 року №191 він та його син ОСОБА_4 не проживають у вказаній квартирі.

Вказував, що особисто до нього з питань вселення у спірну квартиру ніхто не звертався, його контактні дані зазначені на дверях квартири. Оскільки квитанції про сплату комунальних послуг надходять на ім`я попереднього власника - ОСОБА_3 , йому невідомо хто є іншим співвласником квартири. Протягом листопада 2018 року-вересня 2020 року дійсно намагався визнати недійсним договір дарування квартири від 31.08.2018 року, але під час розгляду справи в судах відповідач в засідання не з`являвся, жодних заяв, клопотань не подавав. Відповідно до ЦК України та умов договору дарування ключі від квартири позивачу повинен був передати попередній власник квартири - ОСОБА_3 . Просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_5 та його представник - адвокат Щербатюк Б.А. в судовому засіданні повідомили, що дійсно після оформлення права власності на квартиру, починаючи з 2018 року, позивач не має до неї доступу, оскільки відповідач змінив замки та його ключ не підходить до дверей. У підтвердження вказаних обставин долучив до матеріалів справи відеозапис подій 02.03.2019, на якому видно намагання позивача потрапити у власну квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував вказаний факт, зазначивши, що до того, як з`явитися для вселення у квартиру, позивач не звертався до нього щодо отримання ключів, крім того, у договорі дарування вказано на те, що обдарований отримав ключі від квартири. Однак, 02.03.2019 року, коли позивач разом із невідомими особами намагалися вселитися у квартиру, вони мали намір використовувати не ключи, а болгарку. Неодноразово заявляв та звертав увагу суду, що вселення позивач намагався здійснити за підтримки групи осіб, які відносяться до відомого у місті угрупування, у зв`язку із чим ним було викликано наряд патрульної поліції, зазначене підтверджується відеозаписом подій від 02.03.2019 року, долученим стороною позивача.

Підтвердив, що у даному житловому приміщенні разом із ним має право проживати його син - неповнолітній ОСОБА_4 , однак він разом із сином не мають можливості проживати у даній квартирі саме у зв`язку із ситуацією, що склалася навколо житлового приміщення. Однак, підліток періодично навідується у квартиру, щоб забрати квитанції та перевірити побутовий стан.

Позивач та його представник - адвокат Щербатюк Б.А. вказували, на відеозаписі зафіксовано, що саме відповідачем чиняться перешкоди позивачу, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) установив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 17.07.2008 року перебували у офіційному шлюбі.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 придбано квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 липня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 763 розірвано.

Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_8 ».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року визнано квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року визначено місце проживання малолітньої дитини сторін - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з його батьком ОСОБА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 виділено в користування ОСОБА_3 житлову кімнату № 5 площею 17,1 кв.м., ОСОБА_2 житлову кімнату № 4 площею 13 кв.м. з лоджією площею 3,8 кв.м.

Підсобні приміщення - кухню з балконом, ванну кімнату, вбиральню, коридор, комору - залишено в загальному користуванні.

31 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .

Дозвіл на укладення спірного договору дарування органом опіки і піклування не надавався.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 154940112 від 04.02.2019 року ОСОБА_1 належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 відповідно договору дарування серія та номер: 3096, виданого 31.08.2018 року приватний нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвою І.Ю.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами частин 1,2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.ст.355, 236, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння чи користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що дійсно після оформлення права власності на квартиру він не має до неї доступу, оскільки відповідач змінив замки та його ключ не підходить до дверей. Вказували, що відеозапис подій від 02.03.2019 року підтверджує наявність перешкод для власника ОСОБА_5 , а тому є всі підстави для задоволення позову.

Аналізуючи зазначені доводи, вивчивши відеозапис подій від 02.03.2019 року, суд вказує на наступне.

У спірних правовідносинах права позивача та і відповідача, як власників житлового приміщення, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що після укладення договору дарування частки квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка належала бувшій дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , сторона відповідача ОСОБА_2 , який є власником іншої частки та неповнолітній ОСОБА_4 , уникають можливості проживання у вказаній квартирі.

Вказане підтверджується актами опитування сусідів від 01.03.2019 року №189, від 01.09.2019 року №1049, від 01.03.2020 року №189, від 09.09.2021 року №676, від 01.03.2021 року №191, згідно яких він та його син ОСОБА_4 не проживають у вказаній квартирі.

Відеозапис подій від 02.03.2019 року підтверджує наявність те, що між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, які виключають їх сумісне співіснування.

Відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже, у зв`язку із даною ситуацією, неповнолітній ОСОБА_4 не має можливості проживати у даній квартирі.

Відповідно до ч.2 ст.12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На думку суду, ситуація, яка склалася навколо житлового приміщення, в якому має право проживати неповнолітній як член сім`ї відповідача, однак фактично уникає можливості разом з батьком в ньому проживати, потребує детального вивчення, в тому числі шляхом обговорення даної ситуації в присутності батьків неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на засіданні органу опіки та піклування.

Однак, орган опіки та піклування, не був залученим до участі в справі, не надавав висновку щодо даного питання, а тому вирішення питання по суті спору без обговорення вказаної ситуації, що склалася навколо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки він періодично навідує дане житло, на переконання суду, є передчасним.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вирішення питання про усунення перешкод та забезпечення одному з співвласників можливості увійти до житлового приміщення не може бути здійснено, без чіткого розуміння, що це буде здійснено з дотриманням гарантій відносно членів сім`ї іншого співвласнника, викладених у Конвенції про права дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 317,319, 355, 236, 358, 405 ЦК України, ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України ст. 4, 3, 76, 77, 81, 82, 89, 259 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 25.10.2021.

Головуючий Т.Є.Троян

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1