29.10.2021 ЄУН 337/5056/21
Провадження 2/337/2486/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.10.2021 року Хортицкий районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
за участю секретаря Шаповалової А.В.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
07.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причин з 2014 року та втратив право користування житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 08.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, відповідачам встановлений строк на подання відзиву та зустрічного позову.
Ухвалою суду від 04.10.2021 року справа призначена до розгляду.
В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач з 2014 року добровільно залишив спірну квартиру та сім`ю, відмовився підтримувати родинні зв`язки навіть з дітьми, з зазначеного часу за місцем реєстрації не з`являвся.
У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку шляхом оголошення на сайті, відзив на позов не надав. Позивач та представник позивача не заперечують проти розгляду справи у відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали провадження, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.03.2009 р.н., виданого Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради, позивачу ОСОБА_1 належить 1/4 частина, неповнолітнім дітям позивача ОСОБА_4 , 2005 р.н., та ОСОБА_5 , 2006 р.н., на праві приватної власності належить по 1/4 частині квартири АДРЕСА_2 .
На підставі договору дарування частки, 17.09.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування 1/4 частки зазначеної квартири.
Відтак на теперішній час позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 .
Крім того, у спірній квартирі по теперішній час зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , який є колишнім чоловіком позивачки. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 09.07.2014 року, що підтверджується рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.07.2014 року.
Фактично за вказаною адресою ОСОБА_3 не проживає з 2014 року, житло залишив добровільно, особисті речі, що належать йому у квартирі відсутні, що підтверджується Актом про не проживання від 02 вересня 2021 року та Довідкою від 02.09.2021 року , виданими ОСББ «Будівельник 13»
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .
Копію рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.11.2021 року

Суддя: Л.Г. Салтан