Єдиний унікальний номер 341/1079/21
Номер провадження 2/341/672/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 жовтня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представниці третьої особи Слюзар Л. Л.,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав.

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спільно проживав без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3 . У них народився син. З моменту народження сина відповідачка коштів на його утримання не надає та повністю самоусунулась від його виховання.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина та стягувати з неї аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000, 0 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задоволити та суду пояснив, що відповідачка коштів на утримання дитини не надає. Син навіть не пам`ятає матері. Відповідачка не піклується про дитину, не бере участі у вихованні, фізичному та духовному розвитку дитини, тобто повністю самоусунулась від виконання свого обов`язку. Також зазначив, що час від часу перебуває за кордоном на роботі. Під час його відсутності про дитину піклується сестра позивача. Просить позбавити відповідачку батьківських прав. Не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Представниця служби у справах дітей у судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову. Підтвердила, що відповідачка дитиною не цікавиться, а коли ще жила з позивачем, то батьківські обов`язки майже не виконувала, зникала на деякий час, а потім знов появлялась. На засіданні комісії ОСОБА_3 пояснила, що можливо була б згідна на позбавлення її батьківських прав стосовно сина, проте хвилюється, що у випадку позбавлення її батьківських прав не зможе перетнути кордон України для пошуку роботи за кордоном. Водночас нічого не зазначала про свої материнські почуття до сина, зокрема любов.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28 липня 2021 року, яке відкладено на 04 жовтня 2021 року.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 закрито провадження у справі у частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 жовтня 2021 року.

Відповідачка у судове засідання 25 жовтня 2021 року не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. На адресу за місцем реєстрації відповідачки надсилалась судова повістка про виклик у судове засідання.

Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалась, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідачки, оскільки вона повідомлена належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року вирішено здійснювати розгляд справи в заочному порядку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нарадження, серії НОМЕР_1 , яке видане 11 травня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, його матір`ю є ОСОБА_3 (а. с. 9).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 15 червня 2021 року № 304, підтверджується те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 , має окреме місце для відпочинку та підготовки до уроків. Батько ОСОБА_2 час від часу перебуває за кордоном. На час відсутності батька про дитину піклується тітка ОСОБА_5 . Матір дитина не пам`ятає (а. с. 10).

Відповідно до змісту довідки від 15 червня 2021 року, № 303, виданої Маріямпільським старостинським округом Дубовецької сільської ради, підтверджується те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прописаний за адресою: АДРЕСА_1 , але з грудня 2019 року проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради від 20 вересня 2021 року встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради вбачає за доцільне позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 37).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною другою статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до приписів статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За приписом частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачка байдуже ставиться до свого сина, не спілкується з ним, не допомагає матеріально.

Позивач довів ті обставини, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні для дитини необхідного харчування, одягу, медичного лікування. Зі слів позивача дитина навіть не пам`ятає матері.

Відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина, а також прояву з її боку щонайменшої материнської турботи.

Під час розгляду справи не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми материнськими обов`язками.

У судовому засіданні позивач пояснив та представниця служби у справах дітей підтвердила, що емоційний зв`язок між відповідачкою та дитиною фактично відсутній, відповідачка не виявляє до своєї дитини материнського піклування, не цікавиться долею сина, не відвідує його та не приймає участі у його вихованні, тобто повністю самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачки від виконання своїх материнських обов`язків з виховання й матеріального утримання дитини.

Нормами статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою, як матір`ю дитини, своїми материнськими обов`язками щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , 09 травня 2010 року нарадження, є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідачки батьківських прав є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

На підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 223, 258, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради Івано-Франківської області: місцезнаходження за адресою: вул. Незалежності, 2, с. Дубівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ