Справа № 504/1970/20
провадження № 2/504/966/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Доброва П.В.,

секретаря Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частку майна.

Позов обґрунтовує тим, що починаючи з вересня 2007 року проживали з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, відносилися один до одного як чоловік і дружина, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обов`язки, спільні грошові кошти, спільно харчувалися, всі проблеми вирішували спільно як дружина та чоловік. За час проживання однією сім`єю у них народилися діти. Крім того, за час спільного проживання з відповідачкою було набуто майно, зокрема, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач також зазначив, що 23 грудня 2016 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, який було розірвано за рішенням суду 28 лютого 2019 року. Після реєстрації шлюбу 17.10.2017 р. позивачем та відповідачкою був придбаний автомобіль марки Audi Q5 2011 року випуску, який було зареєстровано за відповідачкою.

Посилаючись на те, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, в тому числі без оформлення реєстрації шлюбу, сторони вправі розраховувати на певні гарантії майнового та немайнового статусу, просив суд встановити факт проживання з відповідачкою однією сім`єю, визнати об`єктом права спільної власності квартиру, загальною площею 166,9кв.м., житловою 89,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль Audi Q5, 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнати за ним право власності на Ѕ частини вказаних квартири та автомобіля.

Ухвалами Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.33), задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Алєйнік К.М. про витребування від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області відомостей про реєстрацію автомобіля марки Audi Q5 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_2 для огляду в судовому засіданні. (а.с.34).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.08.2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Алєйнік К.М. про забезпечення позову, заборонено ОСОБА_3 або іншій особі від її імені, а також будь-якій іншій особі у будь-який спосіб відчужувати автомобіль марки Audi Q5 2011 року випуску, об`єм двигуна 1984куб.см, кузов НОМЕР_2 (а.с.51).

21.10.2020р. до суду надійшла заява про вступ у справу, як представника ОСОБА_1 , адвоката Гаєва Олександра Олександровича на підставі договору № 015 від 07.10.2020р. про надання правової допомоги (а.с.60-65).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.173).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.04.2021 року повернуто до стадії підготовчого провадження та призначене підготовче засідання (а.с.196).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.07.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю (а.с.198).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.08.2021 року відмовлено представнику ОСОБА_1 адвокату Гаєву О.О. про залучення співвідповідача. (а.с.208).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.217 ).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.09.2021 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій він просить встановити факт спільного проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2007 року до 23 грудня 2016 року, визнати об`єктом права спільної власності квартиру, загальною площею 166,9кв.м., житловою 89,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеної квартири; визнати за ним право власності на Ѕ частину грошових коштів від продажу автомобіля Audi Q5 2011 року випуску, колір чорний, в сумі 190262,50грн.; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію за належну йому частку у майні, яке є сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди ОСОБА_1 , в сумі 190262,50грн.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Гаєв О.О. подав письмове клопотання про проведення засідання за відсутності представника позивача, просив уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Євдокімова І.В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача, просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, зустрічний позов - задовільнити в повному обсязі.

За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи доводи сторін, які викладені у відзивах на позови, оцінивши докази, що перебувають в матеріалах цивільної справи, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма закріплена у ч.1 ст.81 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до змісту частини 6 статті 81 ЦПК України докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно (а.с.16,17).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28.02.2019 року (справа № 523/17663/18) установлено, що 23 грудня 2016 року Суворовським районним в місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1634, був зареєстрований шлюб між сторонами: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Сторони шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу, а саме з вересня 2017 року. Примирення між ними не можливе. Шлюб фактично розпався та носить формальний характер, тому підлягає розірванню. За змістом ч.1 ст.24 та ч.3,4 ст.56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбу або до припинення шлюбних відносин не допускається. Тому суд, враховуючи той факт, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, розірвало шлюб, укладений між сторонами 23.12.2016року. (а.с.15).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадеєвою Н.О., ОСОБА_2 прийняла у власність від ОСОБА_6 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається в цілому із п`яти кімнат, загальною площею 166,9 кв.м., житловою 89,0кв.м, за 148500,00 грн. (Сто сорок вісім тисяч п`ятсот) гривень. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.09.2015року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 27 (а.с.20-21, 109).

У зазначеній квартирі АДРЕСА_2 відповідачка за первісним позовом зареєстрована з 18.11.2015р. згідно відмітки про реєстрацію в паспорті громадянина України. (а.с.115 зворотний бік).

Відповідно до відмітки в паспорті позивача за первісним позовом він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 21.07.1999 (а.с.12). В судовому засіданні цей факт позивачем ОСОБА_1 не заперечувався.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно приписівч.1,ч.2 ст.21СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявність в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Позивачем ОСОБА_1 вказаних обставин в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами.

Так, матеріалами справи спростовується твердження позивача за первісним позовом про спільне проживання однією сім`єю із відповідачкою починаючи з вересня 2007 року до моменту розлучення.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., за реєстровим № 5770, ОСОБА_1 купив квартиру під АДРЕСА_4 , яка складається в цілому з однієї кімнати, житловою площею 18,8 кв.м., загальною площею 43,7кв.м. Але у вказаній квартирі позивач зареєстрований не був. Натомість у цій квартирі з 22.05.2009р. по 02.03.2012 року була зареєстрована відповідачка за первісним позовом. Але позивачем не надано доказу проживання у цій квартирі разом із відповідачкою, ведення ними спільного господарства та спільних витрат, як то закупівля побутової техніки для спільних потреб, спільні світлини тощо.

Судом встановлено, що 12 травня 2011 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися діти. Але ці обставини правового значення для вирішення спору не мають, оскільки сам по собі факт народження дітей не може свідчити про усталі відносини, які притаманні подружжю. Більше того, позивачем ОСОБА_1 заявлено майновий позов та ставиться вимога про визнання права на квартиру, набуту в 2015 році але на цей час відповідачка ОСОБА_2 вже понад 3 роки (з 02.03.2012року) не проживала та не була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 .

Суд критично оцінює твердження позивача за первісним позовом, про те, що він повністю забезпечував усім необхідним для нормального життя свою цивільну дружину (відповідача по справі) та дітей, піклувався про неї, купував продукти харчування, давав відповідачу грошові кошти для оплати комунальних послуг за квартиру, в якій вони мешкали, оплачував послуги нянь та інше. Факт передачі грошових коштів документально не підтверджений, також відсутні будь-які докази придбання побутової техніки та інших речей, необхідних для спільного користування. Більше того, в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував матеріальний стан позивача за первісним позовом в період з 2007 року. Факт продажу квартири АДРЕСА_5 13 липня 2010 року за 47282,00грн. свідчить лише про разове отримання грошових коштів ОСОБА_1 , та не доводить, що саме ці грошові кошти він передавав відповідачці за первісним позовом.

Більше того, судом встановлено, що відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 працює стюардесою на судах іноземних судновласників, часто перебуває за кордоном, що підтверджується, серед іншого, відмітками в паспорті громадянина України ОСОБА_2 про видачу посвідчення особи моряка із терміном дії до 25.02.2005р, до 25.02.2009р, до 13.12.2016. (а.с.113 зворотний бік, 114 зворотний бік, 116), добре заробляє та забезпечує себе та дітей.

Окрім недоведеності позивачем факту спільного проживання з 2007 року, ним також не доведено належними та допустимими доказами факту ведення з зазначеного періоду спільного господарства з відповідачкою, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо, а вказівки позивача про те, що він залишається з дітьми, коли відповідачка виїжджає у відрядження не доводить факту спільного проживання. Оскільки піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, брати участь у їх вихованні і спілкування з дітьми, утримання їх до досягнення повноліття, відповідно до приписів ст.ст.150, 157 та 180 Сімейного кодексу України є батьківським обов`язком. Крім того, факт найняття сторонніх осіб нянь, побічно доводить те, що позивач за первісним позовом допомагав відповідачці піклуватися про спільних дітей, але ніяк не доводить того, що між сторонами існували усталені подружні стосунки.

Факт спільного проживання та ведення спільного господарства спростовується також показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.122-124), а посилання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про те, що він залишався разом з дітьми, коли відповідач їздила у відрядження, як на доказ фактичного розподілу сімейних обов`язків та обов`язків по вихованню дітей та організацією повсякденного життя сім`ї, не доводять обставин проживання сторін у вказаний у позові період у спірній квартирі саме як сім`ї.

Предметом спору є майно, яке за твердженнями позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , є спільною сумісною власністю сторін.

Так, згідно абз.2 п.7 договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2015р. (серія та номер 2653) «Покупець ( ОСОБА_2 ) повідомляє, що на момент придбання вищевказаної квартири у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу» (а.с.109). Таким чином, п`яти кімнатна квартира АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2015 року, куплено ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 за її особисті гроші, що підтверджується матеріалами справи. До придбання у власність квартири, яка є предметом спору, відповідачка за первісним позовом продала належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_6 за 148337,00грн. (Сто сорок вісім тисяч триста тридцять сім гривень) (а.с.106-108). Цього ж дня ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 148500,00грн. (Сто сорок вісім тисяч п`ятсот гривень). Таким чином, спростовуються твердження позивача за первісним позовом, що саме за рахунок особистих коштів позивача, які він накопичив, а також за рахунок реалізації квартири у м. Коломия, та їхніх спільних коштів було придбано спірку квартиру.

Не найшло свого підтвердження та спростовано письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, твердження позивача за первісним позовом про його участь в ремонті та оздоблені придбаної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 . Абсолютно всі договори, накладні, копії касових чеків про придбання будівельних матеріалів, побутової техніки, меблів та інших речей, необхідних для виконання ремонтних робіт та облаштування житла, виписані на ім`я відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 (а.с.125-159).

Не доведено позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 також факту, що спірне майно придбане внаслідок спільної праці осіб як сім`ї.

Зі свого боку пояснення відповідачки про те, що вони з позивачем ніколи не проживали та не проживають однією сім`єю, не вели спільного господарства та побуту, не придбавали спільного майна та не несли спільних витрат на утримання майна, а позивач лише інколи (коли позивачка за зустрічним позовом виїжджала у відрядження) допомагав їй з дітьми, та не брав участі у купівлі спірної квартири узгоджуються із письмовими доказами, які належні у цивільній справі та показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які проживають по-сусідству та показали, що відповідачка проживає у спірній квартирі сама з дітьми, а позивача бачили там дуже рідко, а також з письмовими доказами: договором купівлі-продажу квартири від 03.09.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. (а.с.107,108), згідно якому ОСОБА_2 продала та отримала від покупців 148337,00грн., договором купівлі-продажу квартири від 03.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадеєвою Н.О. (а.с.20, 109), зі змісту якого вбачається, що спірну квартиру придбала відповідачка за 148500,00грн. , договорами, замовленнями, накладними, копіями касових чеків про придбання будівельних матеріалів, побутової техніки, меблів та інших речей, виписаних на ім`я ОСОБА_2 (а.с.125-159); а також відсутністю будь-яких доказів отримання доходу позивачем ОСОБА_1 . При цьому самі по собі письмові докази, які надані позивачем, а саме довідка приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. про укладення договору купівлі-продажу від 13.07.2010р. , відповідно якому позивач за первісним позовом отримав 47282,00грн. (а.с.22), не доводять обставин спільного проживання однією сім`єю з відповідачкою та придбання спільного майна внаслідок спільної праці осіб як сім`ї.

З викладеного вище, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_2 придбана за власні кошти ОСОБА_2 , нею ж проведено ремонтні роботи та придбано необхідне для проживання майно, а тому зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину грошових коштів від продажу автомобіля Audi Q5 2011 року випуску, колір чорний, в сумі 190262,50грн, судом встановлено наступне.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 30.07.2020р. за № 31/15-930 за ОСОБА_2 17.10.2017 року в ТСЦ 5142 було зареєстровано автомобіль Audi Q5 2011 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.10.2017 року (а.с.53-58). Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 12.08.2020р. за № 31/15-139аз 17.07.2020 року ОСОБА_2 в ТСЦ 5147 укладено договір № 5147/2020/2103253 купівлі-продажу автомобіля Audi Q5 2011 року випуску, об`єм двигуна 1984 куб.см, та 17.07.2020року даний автомобіль перереєстровано за гр. ОСОБА_3 , закріплено інший номерний знак (а.с.32 виділених матеріалів справи).

Із зазначеного слідує, що ОСОБА_2 в період зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_1 (з 23.12.2016р. по 28.02.2019р.) набула у власність вищевказаний автомобіль, а після розірвання шлюбу відчужила автомобіль, який є предметом даного спору.

На обґрунтування заявлених позовних вимог, сторона позивача за первісним позовом зазначає, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не міг бути відчужений без його дозволу, тому вимагає визнати за ним право власності на Ѕ частину грошових коштів від продажу автомобіля Audi Q5 2011 року випуску, колір чорний, в сумі 190262,50грн.; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію за належну йому частку у майні, яке є сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди ОСОБА_1 , в сумі 190262,50грн.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Визначаючи правовий статус права власності на автомобіль марки Audi Q5 2011 року випуску, за колір чорний, суд виходить з наступного.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа №6-399-цс17).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Статтею 57 СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Разом з тим, ч. 6 ст. 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Під час розгляду справи судом встановлено, а сторонами не заперечувалося, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюбні відносини фактично були припинені з вересня 2017 року, тобто на час придбання спірного автомобіля шлюбні стосунки між сторонами були припинені.

Зокрема, як вбачається з рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28.02.2018 року в цивільній справі № 52/17663/18, судом під час розгляду справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було встановлено наступне: «Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, надав на адресу суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов визнав та просив розірвати шлюб між сторонами» (а.с.15).

Вищезазначена обставина має преюдиційне значення, а відтак встановлює факт припинення шлюбних відносин сторін станом на момент придбання автомобіля, а тому відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 мала право розпоряджатися належним їй на праві власності автомобілем, зокрема відчужити його без згоди колишнього чоловіка.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що періодичне спільне проживання позивача та відповідачки не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в розумінні ст.74 СК України без наявності інших ознак сім`ї, крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю з відповідачкою у період придбання квартири АДРЕСА_2 , а також не довів факту придбання автомобіля за спільні кошти, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволення слід відмовити у повному обсязі.

Натомість зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання квартири АДРЕСА_2 особистою власністю позивачки за зустрічним позовом повністю доведені письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, згідно якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на зазначене, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивачки за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1485,00 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст.12,76-81,92,141,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 57, 60, 63, 74 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку у спільному майні відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_2 особистою власністю задовольнити повністю.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 166,9 кв.м., житловою 89,0кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1485,00грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров