Справа № 336/1662/20
Пр. № 2 /336/172/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Шевченко А.Є.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кара Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - п`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно.

В позові зазначив, що є сином і спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_4 , смерть якого сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя спадкодавцеві належало право власності на будинок АДРЕСА_1 , яке він набув на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 22.10.1966 року. Після смерті батька позивач продовжував догляд за матір`ю ОСОБА_5 , що проживала разом з батьком у вказаному житлі, до її смерті, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки на момент її відкриття постійно проживав, хоча й без реєстрації, разом із спадкодавцями в спірному будинку. Після смерті батька до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався, вважаючи, шо спадщину належить оформити за собою матері, яка пережила батька, а після смерті матері подав у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де дізнався, що відповідачі звернулися до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 і кожна з них отримала свідоцтво про право на спадщину за правом представлення на ј частину спадкового майна. Внаслідок омани, в яку нотаріуса ввели племінниці, що є відповідачками в справі, повідомлення з пропозицією прийняти спадщину після смерті батька було направлено за адресою реєстрації позивача, де відсутня поштова скриня, хоча фактично після смерті батька він продовжував проживати разом з матір`ю.

У зв`язку з викладеним просить встановити факт його постійного проживання разом із батьком ОСОБА_4 на момент смерті останнього, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на ј частину будинку АДРЕСА_1 та на ј частину вказаної нерухомості після смерті матері ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 13.04.2020 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися.

Судом витребувано матеріали спадкових справ після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в п`ятій Запорізькій державній нотаріальній конторі.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про його задоволення.

В обґрунтування вимог позову пояснив, що проживав в будинку АДРЕСА_1 з 2014 року, коли мати та батько захворіли і стали безпорадними, по 2019 рік, займаючи вітальню, тоді як батьки проживали у спальні. Життєдіяльність батьків повністю організовував позивач, який купував усі необхідні продукти харчування, інші речі, приносив батькам їжу, що готувала його дружина за місцем свого проживання. Через відсутність у батьків пральної машини він один раз на три дні прав їх одяг та постільну білизну у себе вдома. Гроші зі сплати комунальних послуг він передавав відповідачці ОСОБА_6 , яка постійно мешкає в тій самій садибі, що і батьки позивача, займаючи разом із сім`єю інший жилий будинок. Так як батьки ОСОБА_1 мали статус осіб з інвалідністю, він отримував через управління соціального захисту населення щомісячну допомогу по догляду за особами з інвалідністю.

До нотаріальної контори після смерті батька не звернувся, так як: по-перше, вважав, що проживаючи постійно з батьками, є таким, що прийняв спадщину; по-друге, мав плани подати нотаріусу заяву разом з племінницями після смерті матері. Проте племінниці, не поінформувавши його про намір звернутися до нотаріальної контори, подали туди заяви самостійно та отримали свідоцтва про право на спадщину.

Представник позивача просить про ухвалення позову на користь свого довірителя.

Відповідач ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що позивач постійно не проживав разом із спадкодавцями, тобто будинок АДРЕСА_1 не був його житлом. Він лише приходив до батьків, але не щодня, займався своїми справами в гаражі на території садиби. Догляд за бабкою та дідом здійснювала вона, так як постійно проживає в іншому будинку на прибудинковій території. Що стосується сплати житлово-комунальних послуг, їх сплачувала вона за власні кошти та гроші діда у відповідності до показань приладів обліку. Є хибними твердження позивача про те, що він проживав у вітальні, яка фактично була порожньою.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечує з використанням тих самих доводів, що і її процесуальна співучасниця.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки він є таким, що поданий передчасно, так як законом передбачений спосіб прийняття спадщини, що полягає у зверненні до нотаріальної контори. Позивач вказаних дій після смерті батька не вчинив, тому невідомо, чим увінчалося б його звернення до нотаріуса. У зв`язку з викладеним у відсутність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто у відсутність порушень права позивача відсутні і підстави для звернення до суду. Вимога про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 також не підлягає задоволенню, оскільки після смерті матері він вчинив дії, передбачені статтею 1269 ЦК України, тобто у шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. І так як вказаний строк до моменту звернення позивача до суду з цим позовом не сплив, його вимога про визнання права власності в порядку спадкування після смерті матері судовому розгляду не підлягає.

Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася смерть ОСОБА_4 (а. с. 38, зворотний бік).

До першої черги спадкоємців за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкування за правом представлення передбачено статтею 1266 ЦК України, за змістом якої внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

На момент смерті ОСОБА_4 у нього було чотири спадкоємця за законом: дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 , онуки ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , які мають право на спадкування за правом представлення після смерті батька ОСОБА_7 , який доводився сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 15).

Як випливає з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини 21 червня 2019 року звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 36-38). Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину не зверталися. Свідоцтво про право на спадщину не видано жодному спадкоємцю.

Вирішуючи вимогу позову про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті та визнаня права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , суд виходить з такого.

Здійснення права на спадкування внормовано Главою 87 ЦК України.

Прийняття спадщини є правом спадкоємця, який може прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

В силу ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Закріплене в законі право спадкоємця на прийняття спадщини реалізується за процедурами, визначеними в «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому Наказом Міністерства України № 296/5 від 22.02.2012 року.

Право спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, внормовано пунктом 3.21. Глави 10 Розділу П «Порядку…», зміст якого відповідає змісту наведеної частини 3 ст. 1268 ЦК України.

Як випливає із змісту п. 3.22 Глави 10 Розділу П «Порядку…», у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

З наведеного положення законодавчо встановленого порядку вчинення нотаріальних дій випливає, що підтвердженням факту постійного проживання із спадкодавцем для нотаріуса є наявність у спадкоємця місця проживання, зареєстрованого за тією ж адресою, що і місце проживання спадкодавця.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що для здійснення права на спадкування, тобто отримання права на спадщину, спадкоємцю необхідно звернутися до нотаріальної контори або з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку після її відкриття (у випадку, коли спадкоємець не проживав постійно із спадкодавцем) або з доказами постійного проживання із спадкодавцем, якими можуть бути: відмітка про реєстрацію його місця проживання в паспорті, яке співпадає з зареєстрованим місцем проживання спадкодавця, чи довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

До нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» відноситься видача свідоцтва про право на спадщину.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину встановлений статтею 67 Закону «Про нотаріат», за змістом якої свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

У відповідності до п. 1 Глави 13 Розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

За змістом роз`яснень в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року»).

За роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Таким чином, підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування є неможливість здійснити право на спадкування у позасудовому порядку, підтвердженням чого має бути постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відмова у вчиненні нотаріальної дії і є передумовою для звернення за судовим захистом.

Як встановлено судом, до нотаріальної контори після смерті батька позивач, чиє зареєстроване місце проживання не співпадає з зареєстрованим місцем проживання спадкодавця, не звертався.

Як випливає із змісту Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне. Главою 86 ЦК , а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини, що обчислюється шістьма місяцями з часу відкриття спадщини.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів пропуску строку для прийняття спадщини у відсутність письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, що пропустив цей строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, є підставою для застосування іншого способу судового захисту, яким є подання позову про визначення судом додаткового строку.

Таким чином, зверненню позивача до суду мало би передувати застосування нотаріальної процедури здійснення права на спадщину.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Призначенням Цивільного процесуального кодексу України є встановлення порядку здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Судовому захисту підлягають лише порушені цивільні права та інтереси.

У зв`язку з викладеним суд, не вбачаючи ознак порушення права позивача, який не дотримався встановленого законом нотаріального порядку здійснення права на спадкування, не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь вимог позову в частині встановлення факту проживання із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Оформлення права на спадщину врегульовано Главою 89 ЦК України.

Вирішуючи вимоги позову в частині визнання права власності на частку в праві спільної часткової власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , суд враховує встановлені судом фактичні дані, а саме: наявність звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 , яке (звернення) відбулося у встановлений статтею 1270 ЦК України строк (а. с. 86, зворотний бік).

Як слідує із змісту ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У відповідності до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Строк видачі свідоцтва про право на спадщину встановлений статтею 1298 ЦК України, у відповідності до якої свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Заява спадкоємця ОСОБА_1 про прийняття спадщини надійшла до нотаріальної контори 22 січня 2020 року, тоді як смерть спадкодавця ОСОБА_5 сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 65, зворотний бік), що означає звернення спадкоємця до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк.

Відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину станом на час звернення до суду, яке мало місце 27 березня 2020 року, тобто ненастання в розумінні ст. 1298 ЦК України строку видачі цього свідоцтва не дає підстав для звернення до суду за захистом права одночасно з застосуванням позасудової процедури прийняття спадщини.

Наведені обставини не дають підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог і в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову у зв`язку з недотриманням встановленого законом нотаріального порядку прийняття та оформлення спадщини, суд не вдається до оцінки наданих сторонами фактичних даних на підтвердження та спростування факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем.

Керуючись ст. ст. 1216, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складено 5 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Щаслива