Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.10.2021 Справа №607/16153/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

заявника ОСОБА_1 та її представника адвоката Фльорківа Олександра Володимировича, представників заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокатів Сольського Віталія Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи ОСОБА_2 , у якому просить заборонити ОСОБА_2 в строк з 10 вересня 2021 року по 10 березня 2021 року наближатися до їх із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори з нею та ОСОБА_6 ; розшукувати їх через третіх осіб.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що з 2015 року проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , із 2020 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 . 19 серпня 2021 року нею подано до суду заяву про розірвання шлюбу. За весь час спільного проживання ОСОБА_2 систематично та впродовж тривалого часу вчиняє по відношенню до неї домашнє насильство, під час якого чинить психологічний тиск, а також застосовує до неї фізичну силу, ображав словесно, принижував, не давав систематично спати, виганяв зі спільного житла, не давав спілкуватися із рідними та друзями. Крім цього вона не могла проводити самостійно час із сином. За допомогою поліцейських та працівників соціальних служб вони із сином покинули спільне місце проживання по АДРЕСА_2 , а у подальшому прибули до її дому у АДРЕСА_3 . Оскільки ОСОБА_2 постійно погрожував їй, вона боїться його дій, фізичної розправи з його боку. За таких обставин заявниця вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, вважає, що необхідно видати до ОСОБА_2 обмежувальний припис. Також, оскільки при вчиненні ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї , був присутнім малолітній ОСОБА_8 , вважає, його також постраждалим від домашнього насильства і задля спокійного життя дитини, просить щоб і син був захищений і обмежений у спілкуванні із ОСОБА_2 .

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Фльорків О.В. заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити покликаючись на обставини що викладені у заяві. Також, ОСОБА_1 вказала, що вона та син постійно переживають стрес, дитина налякана діями свого батька; вона та син постійно у його присутності перебувають у нервовому напруженні, такі сцени насильства негативно впливають на неї та психіку дитини. Такі дії ОСОБА_2 тривають впродовж усього їх спільного сімейного життя, з цього приводу за час проживання у Італії, у 2018 році вона зверталася в органи поліції, та судом міста Вербанії ОСОБА_2 за вчинення домашнього насильства було приписано негайно виїхати із їх помешкання; заборонено наближатись до їх будинку, неї та сина, не спілкуватись ні особисто, ні за допомогою третіх осіб, без дозволу судді. Однак вона була змушена повернутись в Україну. У м. Києві з 06 вересня 2021 року вона із сином перебувала у кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства, а потім повернулася додому до м. Тернополя. На даний час ОСОБА_8 навчається з ЗОШ № 23 у м. Тернополі. Однак, ОСОБА_2 разом із адвокатом ОСОБА_9 приїжджав до м. Тернополя, приходив до школи, де навчається ОСОБА_8 та погрожував їй. У зв`язку із цим, з метою унеможливлення подальшого домашнього насильства у майбутньому ОСОБА_1 просить винести по відношенню до кривдника ОСОБА_2 обмежувальний припис.

Представники заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокати Сольський В. В., ОСОБА_3 , Левківський Б. К., кожен окремо щодо задоволення заяви ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису заперечили з підстав її необгрунтованості, підтримали подані ним заперечення на заяву ОСОБА_1 ( а. с. 35-39), відзив на заяву ОСОБА_1 ( а. с. 66-69).
Акцентували увагу суду на тому, що заявником ОСОБА_1 не наведено жодних доказів для підтвердження обставин, що викладені у заяві, не підтверджено фактів вчинення домашнього насильства. Між сторонами наявні сварки та непорозуміння на побутовому грунті, на даний час ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, тому важають, що всі її дії спрямовані на обмеження ОСОБА_2 у спілкуванні із сином, якого вона викрала із 06 вересня 2021 року батько не має спілкування зі своїм сином. Заявниця характеризує ОСОБА_2 як агресивну, мстиву, жорстоку людину, натомість наявний висновок експерта № 9820 від 21 вересня 2021 року, згідно із яким такі якості йому зовсім непритаманні, також, відповідно із комплексним висновком за результатами дослідження з використанням поліграфа від 16 жовтня 2021 року, покази ОСОБА_2 про те, що ініціатором сімейно-побутових конфліктів являється саме заявниця, саме вона ініціювала ці конфлікти з метою їх аудіо- та відео фіксації, саме заявниця особисто вдавалася до побутого (фізичного ) насильства щодо нього із застосуванням сторонніх предметів ( ножі, кухонне приладдя ), про те, що він не позбавляв ОСОБА_1 житла, одягу, взуття, документів, права на користування житловим приміщенням у м. Києві є достовірними.

Суд, заслухавши учасників справи та їх представників, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке.

07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII)

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Таким чином Законом № 2229-VIII, а також ЦПК України чітко визначено коло суб`єктів, за ініціативою яких можливе застосування механізму обмежувального припису.

Кожен із них безпосередньо постраждав від домашнього насильства, чи насильства за ознакою статі, або ж має право захищати інтереси таких осіб.

Така обставина є очевидною, адже як уже частково зазначено вище, інститут обмежувального припису існує для того аби запобігти та протидіяти домашньому насильству або насильству за ознакою статі.

Ось чому у такій категорії справ основним питанням є визначити чи мало місце домашнє насильство або насильство за ознакою статі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 1 ст. 13, а також частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 2015 року перебували у фактичних шлюбних стосунках.

04 липня 2015 року за час проживання в Республіці Італії у місті Вербанія Палланца у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_7 , який відповідно із довідкою від 15 лютого 2016 року за № 119 Генерального консула України, зареєстрований громадянином України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають зареєстрованому шлюбі із 03 жовтня 2020 року, про що складено актовий запис за № 1556 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції ( м. Київ ), яким 21 вересня 2021 року повторно видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Судом установлено, що заявниця ОСОБА_1 зареєстрована та разом із сином ОСОБА_7 проживають по АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_4 , проживає по АДРЕСА_2 .
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 напружені конфліктні стосунки, у суді наявна цивільна справа про розірвання шлюбу між ними, також наявний спір щодо місця проживання малолітнього сина ОСОБА_8 .

Вказане сторонами не заперечувалось.

Заявницею ОСОБА_1 до заяви не долучено та суду не надано належних доказів, які б підтверджував сам факт домашнього насильства над нею та малолітнім ОСОБА_8 з боку ОСОБА_2 .

Так, заявниця посилається на наявність рішення суду Вербанії Республіки Італії згідно із яким вона у 2018 році на зверталася в органи поліції з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_2 , та судом Вербанії ОСОБА_2 за вчинення домашнього насильства було приписано негайно виїхати із з їх помешкання; заборонено наближатись до їх будинку, неї та сина, не спілкуватись ні особисто, ні за допомогою третіх осіб, без дозволу судді. ( а. с. 10-18)

Однак відповідно із довідкою наданою прокуратурою Республіки Італія станом на 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_2 , не зареєстровано обвинувальних вироків або судових справ. ( а. с. 248-249)

Також заявниця посилається на її звернення із заявою від 01 вересня 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського районної у м. Києві державної адміністрації з приводу неправомірної поведінки щодо неї та сина ОСОБА_8 та її перебування 06 вересня 2021 року у Кімнаті кризового реагування для осіб, які постраждали від домашнього насильства Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству. ( а. с. 7-9, 19-20 )

Однак, лише інформація про наявність такого звернення та сам факт звернення заявниці до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Таким чином заявницею порушено вказані вище вимоги частини 1 ст. 13 та частини 1 ст. 81 ЦПК України і зазначені обставини суд до уваги брати не може у зв`язку з їх недоведеністю.

Також, заявниця ОСОБА_1 як на доказ заявлених вимог покликається на відео та аудіозаписи ( а. с. 184)
Представники заінтересованої особи на спростування стверджень заявниці також надали відео та аудіозаписи. (а. с. 179)

Однак, зі вказаних аудіо та відеозаписів, як наданих заявницею так само й заінтересованою особою, судом установлено, що між сторонами тривалий час існує конфлікт, який супроводжується взаємними образами та звинуваченнями.

На спростування доводів заявниці представниками заінтересованої особи надано копію постанови від 30 вересня 2021 року Голосіївського районного суду м. Києва у справі про адміністративне правопорушення № 752/5598/21.

Зі вказаної постанови вбачається, що працівниками поліції щодо ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №335567 від 24 січня 2021 року, згідно із яким 24 січня 2021 року приблизно о 19 годині ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 , а саме ображав нецензурною лайкою, заважав спати, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, за наслідками розгляду даної справи постановою від 30 вересня 2021 року Голосіївського районного суду м. Києва провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, сам факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між подружжям, та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів.
Так само спір між сторонами щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису.

Підсумовуючи наведене суд доходить до висновку, що на підтвердження обставин викладених у заяві про видачу обмежувального припису, заявницею не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, відтак подана заява до задоволення не підлягає.

Керуючись статями 350-2, 350-5, 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.
Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частини 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Реквізити сторін:

Заявник - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка