Номер провадження: 22-ц/813/7117/21
Номер справи місцевого суду: 522/4805/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про усунення перешкод у вихованні онучки та встановлення порядку спілкування, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Домусчі Л.В. 26 січня 2021 року у м. Одеса,-

встановила:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 (третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про усунення перешкод у вихованні онучки та встановлення порядку спілкування (а.с. 1-3).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року шлюб між його сином, ОСОБА_2 , та відповідачкою, ОСОБА_1 , був розірваний. Від шлюбу сина залишилась донька (онука позивача) - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із відповідачкою. Посилався на те, що матір онучки чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та в останній час не дає змоги бачитись із нею. Позивач вважав таку поведінку відповідачки протиправною та такою, що грубо порушує його права на побачення з онучкою. А тому, на підставі положень ст. 159, 257, 263 СК України, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Усунуто діду ОСОБА_2 перешкоди у вихованні малолітньої онучки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зобов`язання матері малолітньої дитини - ОСОБА_1 не перешкоджати участі діда - ОСОБА_2 у виховані та спілкуванні з онукою. Визначено наступний спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних побачень діда з онукою наступним чином: - один раз у два тижні - суботи з 09.00 год. до 18.00 год. (а.с. 88-90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано низький рівень зацікавленості діда у процесі спілкування із онукою, не надано оцінки морально-етичному аспекту у сім`ї позивача. За таких умов, апелянт зазначає про наявність можливого зговору між позивачем та батьком дитини, а саме про те, що, вірогідно, побачення будуть відбуватися між батьком та дочкою, а не між дідусем та онукою (а.с. 93-97).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є дідусем малолітньої онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 24.06.2015 року, актовий запис №5930).

Шлюб між сином позивача ( ОСОБА_2 ) та їх невісткою ( ОСОБА_1 ) було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року (справа №522/9247/18).

Після розірвання шлюбу дитина сторін (онука позивача) залишилась проживати із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно пояснень позову та позивача як свідка, перший рік після розірвання шлюбу відповідачка давала їм (позивачу та його дружині, його сину як колишньому чоловіку) бачитись із дитиною, проте с з січня 2019 року перестала та у подальшому відмовляється.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції 11 листопада 2020 року позивач пояснив, що у його сина з відповідачкою, ОСОБА_1 , - це другий шлюб та він був розірваний в травні 2018 року. Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_3 , з якою спочатку відповідачка давала позивачу бачитись (вона давала дитину сину позивача, та той привозив її на дві годи та відвозив обратно, так було до січня 2019 року), проте потім відповідачка перестала це робити. Останнього разу позивач бачився із онучкою на Різдво. Потім відповідачка почала вимагати кошти, вони чекали рік та знову звернулись до відповідачки з проханням побачитись із онукою на її день народження, проте вона поставили умову, що син позивача перерахував на її рахунок 20 000 грн.. Син позивача перерахував 10 000 грн., проте відповідачка все ж таки не дала побачитись із дитиною. Вказував, що вони відправили онучці подарунки на 8 Березня та остання отримала їх, про що є відповідне відео. Проте, подарунки на день народження онуки ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі слів невістки їм відомо, що вона їх всі порізала. У травні 2020 року вони також відправляли подарки онучці Новою поштою, проте вони були повернуті без отримання. Добровільно відповідачка врегулювати відносини не бажає.

Позивач також надав свої пояснення як свідок, згідно яких додатково повідомив, що бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, проте після того, як його син (колишній чоловік відповідачки) повернувся до першої родини, відповідачка перестала давати їм бачитись із онучкою. Вказував, що вони є заможними та мають змогу забезпечити онучці належні умови для побачень (мають окрему кімнати в домі, пл.. 36 кв.м., облаштовану всім необхідним).

Як свідок ОСОБА_5 , яка є дружиною позивача та бабусею ОСОБА_3 , зазначила, що вони бажають спілкуватись із онучкою, з якою вже не бачились останні два роки, оскільки відповідачка їм перешкоджає в цьому. Після розірвання шлюбу вона надавала змогу бачитись з онукою через їх сина, вони зустрічались по середам в центрі міста. Проте, потім безпричинно та без пояснень перестала давати бачитись з онукою. На перемови не йде. Пояснила, що онука має проблеми з очами (не бачить на одне око) та вони мали намір відвезти її до лікарні в Німеччину (вже придбали квитки), проте відповідачка відмовила їм. Свідку не зрозуміло, чому вона (відповідачка) так неприязно до них відноситься. Мирно вона врегулювати питання не бажає. Зі слів свідка побачення у присутності матері дитини є неможливим через її неприязне відношення до них.

Таким чином, встановленим є той факт, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з онукою, і зазначене не спростовано стороною відповідача.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Згідно положень частини восьмої статті 7 СК України та статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

За змістом статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Разом із тим, положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що взаємозв`язок дідуся та онука носить сімейний характер, такі особи відносяться до учасників сімейних відносин (стаття 2 СК) і являються «родичами», та зв`язок між дідусем та онукою має важливе значення для підтримання між ними відносин, як «близьких осіб», що сприяє реалізації їх права на сімейне життя та сприяє нормальному «розквіту людини в суспільстві», що не безпідставно знайшло відображення і в нормах СК (див. пункт 19).

У такому випадку, право дитини на сімейне виховання буде включати і право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Вказане кореспондується із правовим висновком, зробленим ВС у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даних правовідносинах спілкування дідуся з онукою і бажання першого підтримувати зв`язок з дитиною є адекватною реакцією людини у життєдіяльності і сприяє розвитку особистості дитини будучи важливим елементом в її вихованні.

Єдиною перешкодою для цього могла би стати наявність «негативного впливу» діда на свою онуку і його дії всупереч інтересам дитини, проте матеріали справи не свідчать про існування такого впливу і відповідачем не надано доказів цього.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, дійсно наявний спір про порядок участі дідуся та матері дитини у спілкуванні та вихованні онучки, адже позивач бажає спілкуватися із дитиною, в той час як відповідач (мати дитини) не погоджується із цим.

Орган опіки і піклування провів дослідження даних обставин і висловив позицію про доцільність забезпечення участі дідуся та бабусі у вихованні онучки.

На підставі викладеного, суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 , та вважав за можливе їх задовольнити шляхом усунення діду ОСОБА_2 перешкоди у вихованні малолітньої онучки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зобов`язання матері малолітньої дитини - ОСОБА_1 не перешкоджати участі діда - ОСОБА_2 у виховані та спілкуванні з онукою.

Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР №П-1537 від 30 липня 2020 року, комісія органу опіки та піклування вирішила зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам та спілкування гр.. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з онукою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, було визначено наступний спосіб участі гр.. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з онучкою шляхом встановлення систематичних зустрічей баби та діда з онучкою:

- вівторок з 18.00 год. до 21.00 год. у присутності матері;

- І та ІІІ тижня у неділю з 14.00 год. до 18.00 год. у присутності матері;

- дні народження, канікули та святкові дня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

При встановленні способу спілкування ОСОБА_2 із онукою, судом дотримано розумного балансу на участь всіх родичів у вихованні та доцільність прийняття дідуся участі у спілкуванні з онукою, враховано вік малолітньої дитини, розпорядок її дня та перебування малолітньої у закладі дошкільного виховання, відвідування майстер-класів з гімнастики, з гончарного мистецтва та класу з Черлідінгу, та, на підставі викладеного, суд вірно вважав за можливе визначити порядок спілкування з дитиною, зазначений позивачем у позові, а саме: - один раз у два тижні - суботи з 09.00 год. до 18.00 год..

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не було враховано низький рівень зацікавленості діда у процесі спілкування із онукою, не надано оцінки морально-етичному аспекту у сім`ї позивача. За таких умов, апелянт зазначає про наявність можливого зговору між позивачем та батьком дитини, а саме про те, що, вірогідно, побачення будуть відбуватися між батьком та дочкою, а не між дідусем та онукою.

Колегія суддів зауважує, що на підтвердження низького рівня зацікавленості діда у процесі спілкування із онукою, небажання його бачитись із дитиною та приймати участь у її вихованні, тощо, апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що жодний із перелічених фактів, у разі їх існування, не був повідомлений апелянтом Органу опіки та піклування при вирішенні питання про визначення способів участі баби та діда у вихованні онучки. Навпаки, ОСОБА_1 повідомила Орган опіки та піклування, що не заперечує проти зустрічей бабусі та дідуся із онукою, але виключно у її присутності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також виключно припущеннями ОСОБА_2 є посилання у апеляційній скарзі про наявність можливого зговору між позивачем та батьком дитини, а саме про те, що, вірогідно, побачення будуть відбуватися між батьком та дочкою, а не між дідусем та онукою.

Враховуючи наведене, колегія суд приходить до висновку про те, що апелянт не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18.10.2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе