Справа № 548/1316/21
Провадження №2-д/548/2/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2021 року Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

До Хорольського районного суду Полтавської області з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Ленінського району міста Мінська від 19 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

На виконання вимог ч. 1 ст. 467 ЦПК України судом повідомлено ОСОБА_2 про надходження зазначеного клопотання та запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

В передбачений ч. 1 ст. 467 ЦПК України строк від ОСОБА_2 до суду письмових заперечень на клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення білоруського суду не надходило.

Ухвалою суду від 11.10.2021 клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Ленінського району міста Мінська від 05 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, призначено до судового розгляду на 05 листопада 2021 року.

За вимогами ч. 1ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Суд, розглянувши подані документи, вважає за необхідне задовольнити клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду, регулюються гл. 1 розд.ІХ ЦПК України, розділом V Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільнимнаказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України № 1092/5/54 від 27 червня 2008 рокузі змінами, внесеними наказом № 29/5/2 від 11 січня 2016 року (далі - Інструкція) з урахуванням умов Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеною державами-членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінську 22 січня 1993 року, учасницями якої є Україна і Республіка Білорусь, яка була ратифікована Верховною Радою України із застереженнями, (далі Конвенція) Україна взяла на себе зобов`язання визнавати і виконувати рішення, постановлені на територіях держав-учасниць Конвенції.

Частиною 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» (далі Постанова) зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до п. б ст. 55 Конвенції, у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Судом встановлено, що рішенням суду Ленінського району міста Мінська від 19 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яке згідно довідки набрало законної сили 05 травня 2021 року та на території Республіки Білорусь не виконувалось, стягнено з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 33 процентів заробітку та (або) іншого доходу щомісячно, але не менше 75 процентів бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, починаючи з 14 жовтня 2020 року до повноліття дітей (а.с. 3 - 6).

Як вбачається з документів, наданих судом Ленінського району міста Мінська, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялася належним чином, в матеріалах справи наявне підтвердження про вручення документів ОСОБА_2 Хорольським районним судом.

Таким чином, судом не встановлено підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду, а тому відповідне клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 53, 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах держав членів СНД від 22.01.1993, ст.ст. 260-261, 352, 354, 467, п. 2 ч. 2 ст. 468, ст. 469 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий