ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 383/855/20

провадження № 22-ц/4809/1503/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пушкарьова Дмитра Євгеновича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.06.2021, суддя Замша О.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання недійсними та скасування рішень, скасування Державних актів про право власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, про визнання недійсними та скасування рішень, скасування Державних актів про право власності на землю.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.10.1992 року у радгоспі «Олексіївський» нею було придбано домоволодіння під АДРЕСА_1 . Угода була вчинена у письмовій формі у вигляді договору купівлі-продажу. Згідно договору придбала житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований на присадибній ділянці розміром 5400 кв.м.

22.09.2009 року рішенням виконавчого комітету Олексіївскої сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області було проведено зміну нумерації домоволодіння по АДРЕСА_1 , внаслідок чого належне їй (позивачу) домоволодіння змінило номер з АДРЕСА_2 .

В 1999 році вона за усною угодою надала будинок у користування громадянці ОСОБА_4 , тому у селі саме ОСОБА_4 вважають власником будинку і тому сільська рада видаючи довідку про приватизацію земельної ділянки зазначила власником будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_4 і з цієї ж причини у рішенні сільської ради про зміну нумерацію будинків по АДРЕСА_3 вказана ОСОБА_4 .

У лютому 2020 року під час вирішення питання про можливість приватизації земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, позивач дізналася, що через технічну помилку належна їй земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Зазначала, що своїми діями відповідачі по справі грубо порушили її право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, зокрема і на отримання її у приватну власність шляхом приватизації.

В позасудовому порядку Олексіївська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області не бажає скасувати рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 добровільно не бажає відмовитися від отриманої земельної ділянки, позивач звернулася до суду з даним позовом для захисту порушеного права.

Просила суд, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, визнати недійними та скасувати рішення Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №125 від 26.06.2001 року, №152 від 08.09.2009 року та №159 від 22.10.2009 року. Скасувати виданий ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №092296, зареєстрований 11.11.2009 року за № 051 на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :51:000:0174 для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №092297, зареєстрований 11.11.2009 року за №052 на земельну ділянку площею 0,2989 га кадастровий номер :51:000:0175 для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.02.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.06.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що жодних правочинів щодо переходу від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 права власності на домоволодіння вони не укладали. ОСОБА_1 ніколи власником даного будинку не був, однак йому було виділено земельну ділянку в межах даного домоволодіння. Відповідачами грубо порушено право власності позивача як власника нерухомого майна, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій розташоване належне їй домоволодіння по АДРЕСА_3 , і зокрема на отримання цієї ділянки у приватну власність в порядку приватизації.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13.09.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.09.2021 та призначено справу до розгляду.

Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що на підставі рішення Олексіївської сільської ради №125 від 26 червня 2001 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території сільської ради (а.с.17).

Згідно додатку до рішення № 125 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,65 га. (а.с.18).

Рішенням Олексіївської сільської ради від 08.08.2009 року №152 у рішенні №125 від 26.06.2001 року внесено зміни до пункту 1 - слова "для ведення особистого підсобного господарства" замінено словами «для ведення особистого селянського господарства» (а.с.147).

Рішенням Олексіївської сільської ради від 22.10.2009 року №159 внесено зміни до рішення №125 від 26.06.2001 року з метою уточнення площ земельних ділянок та їх цільового призначення згідно додатку до рішення. (а.с.73).

Так, відповідно до винесених рішень Олексіївської сільської ради ОСОБА_1 у власність передано земельну ділянку на території Олексіївської сільської ради Бобринецького району загальною площею 0,5489 га, в тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та 0,2989 га для особистого селянського господарства.

10.11.2009 року ОСОБА_1 було видано Державний акт серії ЯИ №092296 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та Державний акт серії ЯИ №092297 на право власності на земельну ділянку площею 0,2989 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно Державних актів на право власності земельні ділянки розташовані за адресою АДРЕСА_3 (а.с.96,97).

На підтвердження наявності права власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 позивач посилається на зареєстрований Олексіївською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області за №30 договір купівлі-продажу, укладений 30.10.1992 року з радгоспом «Олексіївським». Згідно даного договору ОСОБА_2 купила жилий будинок з господарськими будівлями, розташований на присадибній ділянці розміром 5400 кв.м., який належить продавцю радгоспу «Олексіївський» на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Олексіївської сільської ради народних депутатів Бобринецького району Кіровоградської області за №338 (а.с.7-8).

Крім того, позивач надав копію технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_1 (а.с.9), де власником будинку зазначена ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача.

Суд першої інстанції не прийняв посилання позивача на договір купівлі-продажу від 30.10.1992 року за доказ, оскільки в даному договорі підтверджено покупку домоволодіння в селі Олексіївка Бобринецького району, однак вулиця, на якому розміщений будинок відсутня, що позбавляє суд встановити факт належності позивачу нерухомого майна.

У долученому до позову технічному паспорті на жилий будинок по АДРЕСА_1 , складеному 18.07.1988 року зазначено власником будинку ОСОБА_5 , що також не підтверджує зазначених позивачем обставин.

Згідно довідки Олексіївської сільської ради від 25.02.2020 року № 01-15/53, яка позивачем долучена до позову, зазначається, що громадянкою ОСОБА_4 в с. Олексіївка було придбано два будинки без оформлення документів за адресою АДРЕСА_4 . Під час видачі громадянам України в 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки на підставі рішення виконкому Олексіївської сільської ради № 20 від 21.06.1996 року громадянкою ОСОБА_4 була приватизована земельна ділянка за адресою АДРЕСА_5 була передана у власність ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Олексіївської сільської ради № 125 від 26.06.2001 року. (а.с.16).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач доказів на підтвердження права власності на нерухоме майно за адресою місця розташування земельної ділянки та правомірного володіння чи користування спірною земельною ділянкою суду не надала. Під час розгляду справи судом не встановлено, яке саме право позивача було порушено, що стало підставою для звернення до суду, оскільки докази такого порушення позивачем під час розгляду справи не надано.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись в суд з позовом позивач зазначив, що не може реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_3 .

На підтвердження наявності права власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 позивач посилається на зареєстрований Олексіївською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області за №30 договір купівлі-продажу, укладений 30.10.1992 року з радгоспом «Олексіївським».

Згідно даного договору ОСОБА_2 купила жилий будинок з господарськими будівлями, розташований на присадибній ділянці розміром 5400 кв.м. який належить продавцю радгоспу «Олексіївський» на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Олексіївської сільської ради народних депутатів Бобринецького району Кіровоградської області за №338 (а.с.7-8).

Колегія суддів дійшла висновку, що договір на який посилається позивач не є належним та допустимим доказом на підтвердження позову, оскільки в даному договорі відсутні реквізити розташування спірного домоволодіння, так як не зазначено вулицю та номер будинку, а зазначено тільки с. Олексіївка.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Олексіївської сільської ради №125 від 26 червня 2001 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території сільської ради. (а.с.17).

Згідно додатку до рішення № 125 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,65 га (а.с.18).

Рішенням Олексіївської сільської ради від 08.08.2009 року №152 у рішенні №125 від 26.06.2001 року внесено зміни до пункту 1 - слова "для ведення особистого підсобного господарства" замінено словами «для ведення особистого селянського господарства» (а.с.147).

Рішенням Олексіївської сільської ради від 22.10.2009 року №159 внесено зміни до рішення №125 від 26.06.2001 року з метою уточнення площ земельних ділянок та їх цільового призначення згідно додатку до рішення (а.с.73).

Так, відповідно до винесених рішень Олексіївської сільської ради ОСОБА_1 у власність передано земельну ділянку на території Олексіївської сільської ради Бобринецького району загальною площею 0,5489 га, в тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та 0,2989 га для особистого селянського господарства.

10.11.2009 року ОСОБА_1 було видано Державний акт серії ЯИ №092296 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та Державний акт серії ЯИ №092297 на право власності на земельну ділянку площею 0,2989 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно Державних актів на право власності земельні ділянки розташовані за адресою АДРЕСА_3 (а.с.96,97).

За приписами ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом частини першої статті 374 Цивільного кодексу України та статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить: розпорядження землями територіальної громади; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади села; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання я земельного та екологічного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Право кожного громадянина України на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки в межах норм, визначених ЗК України, один раз по кожному виду використання закріплено ст.116 ЗК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд зазначає, що якщо особа стверджує про порушення її прав внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд встановлює, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішує питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прийнятим сільською радою рішенням від 26.06.2001 про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки на території Олексіївської сільської ради Бобринецького району загальною площею 0,5489 га, в тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та 0,2989 га для особистого селянського господарства, право позивача не порушено, оскільки ОСОБА_2 не надано належних доказів того, що домоволодіння під АДРЕСА_3 дійсно належить позивачу на праві власності.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що адресу домоволодіння було змінено з №27 на №35 не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що будинок АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 є ідентичними тому будинку, який придбаний за договором купівлі-продажу від 30.10.1992 року.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пушкарьова Дмитра Євгеновича в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.06.2021, залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: