Справа № 183/2863/18
№ 4-с/183/15/21

У Х В А Л А
04 жовтня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Корєлої Ольги Миколаївни,
за участю представника скаржника Устюжиної Т.Ю., -
15.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Корєлої Ольги Миколаївни, визначивши заінтересованою особою Філію Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк», у якій просила:
-визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділ) Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Корєлої О.М. у виконавчому провадженні № ЗВП 62943591 щодо винесення постанови про накладення арешту на пенсію, яка виплачується на банківський рахунок ІВАN: НОМЕР_1 , відкритий у філії Дніпровського обласного управління «Ощадбанк», на ім`я боржника для виплати пенсії;
-зобов`язати старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділ) Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Корєлу О.М. зняти арешт з карткового рахунку ІВАN: НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 , відкритому у філії Дніпровського обласного управління «Ощадбанк», на ім`я боржника для виплати пенсії
Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділ) Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) КорєлоїО.М. перебувають виконавчі провадження № 62934739, 62935148, 62935432, 62934935, відкритих 03.09.2020 року, де ОСОБА_1 є боржником. Зазначені провадження зведені в одне під номером 62943591.
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.09.2020 року було накладено арешт на доходи боржника, відповідна постанова була направлена до відома та на виконання різним банківським установам, в тому числі в АТ «Ощадбанк», в результаті чого відбулося накладення арешту на пенсійний рахунок боржника ІВАN: НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 , відкритому у філії Дніпровського обласного управління «Ощадбанк».
Так, 11 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділ) Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Корєлої О.М. з заявою, в якій просила зняти арешт з рахунку боржниці, посилаючись на те, що діючим законодавством заборонено звертати стягнення на накладати арешт на рахунки боржників, відкритих для здійснення пенсійних виплат, однак її вимога не була виконана.
При цьому в АТ «Ощадбанк» відсутня можливість на постійній основі здійснювати моніторинг надходжень коштів на поточний рахунок клієнтів та знімати арешт в частині коштів, що перебувають на рахунку, в разі їх перераховування конкретним платником
Таким чином, ОСОБА_1 наполягає на неправомірності дій державного виконавця Корєлої О.М., яка, володіючи інформацією про банківський рахунок, який використовується для отримання пенсії, не здійснила дії, направлених на скасування арешту.
Неправомірні дії державного виконавця та винесені нею постанови призвели до неможливості отримання пенсії боржником.
У запереченнях на скаргу державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Корєла О.М. зазначає, що у їх відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 183/2863/18 від 27.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 1409,60 грн. зазначене виконавче провадження перебувало у складі зведеного виконавчого провадження № 62943591 щодо примусового вселення ОСОБА_2 до певного житла, зобов`язання передачі ключів, зобов`язання усунення перешкод у користуванні житлом.
03.09.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 62934935.
03.09.2020 року, відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно та кошти боржника у розмірі суми стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Державний виконавець зазначає, що нею до АТ «Ощадбанк» постанова про арешт боржника не направлялася та не була прийнята цією установою до виконання.
09.12.2020 року до державної виконавчої служби дійсно надійшла заява боржника про скасування арешту з рахунку, на який вона отримує пенсійну виплату. До заяви було подано виписку АТ «Ощадбанк», з якої вбачається, що станом на 29.10.2020 року (тобто після винесення постанови про арешт коштів боржника від 03.09.2020 року) скаржниця має від`ємні операції за картковим рахунком, тобто користується грошовими коштами.
10.02.2021 року на рахунок з обліку депозитних сум Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла сума у розмірі 20% від пенсійного забезпечення боржниці. В подальшому виконавче провадження закрите, в зв`язку з фактичним виконанням, арешт з коштів боржника знято.
За таких обставин, державний виконавець наполягає на тому, що під час вчинення виконавчих дій вона не надсилала постанову про арешт коштів боржника до АТ «Ощадбанк», боржник користувалася пенсійною карткою, зі скаргою до суду звернулася за спливом строків, встановлених ст. 449 ЦПК України (а.с. 37-40).
У своїх пояснення АТ «Державний ощадний банк України» не спростовував того факту, що на ім`я ОСОБА_2 у їх установі відкрито пенсійний рахунок, зазначений скаржником у скарзі.
На вищезазначений рахунок накладено арешт, відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ВП № 62934935 від 22.09.2020 року (а.с. 67-68).
На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «Державний ощадний банк України» повідомив, що не отримував документу про накладення арешту на рахунок, який відкритий на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 92).
В судовому засіданні представник боржника адвокат Усюжина Т.Ю. скаргу підтримала, надала пояснення щодо обставин, викладених у скарзі.
Представник Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої Служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явилася, її неявка не перешкоджає розгляду скарги.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився.
Суд, вислухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали, подані до скарги, дослідивши матеріали виконавчого провадження, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року у справі № 183/2863/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у сумі 1409,60 грн. (а.с. 45), а також зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житлом, зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_2 ключі від квартири, вселено ОСОБА_2 у певне житло.

Постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Корєлої О.М. від 03.09.2020 зазначені вище виконавчі провадження з примусового виконання рішення суду об`єднано в одне провадження № 62943591 (а.с. 48).

03.09.2020 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Корєлою О.М., відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с. 50).

09.12.2020 року від боржника надійшла заява про зняття арешту із банківської картки та надано виписку по картковому рахунку ІВАN: НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається, що на зазначений рахунок боржник отримує пенсію, даних про накладення арешту на зазначений картковий рахунок означена виписка не містить, навпаки містить дані про здійснення операцій, як до відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт коштів боржника, так і після 03.09.2020 року (а.с. 53-56).

10.02.2021 року державним виконавцем знято арешт з усіх рахунків, що належать боржникові (а.с. 57).

Так, зі змісту постанови державного виконавця від 03.09.2020 року про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

У відповідності до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача (ч.1)

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (ч.2).

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (ч.3).

У відповідності до ч.4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження », у разі якщо після накладення виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах боржник умисно не виконує судового рішення і відкриває нові рахунки в банках чи інших фінансових установах, виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Таким чином, вимоги ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» дійсно передбачають випадки, коли не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. В такому разі, банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Суду не доведено, що державний виконавець при винесенні постанови про накладення решту не дотримався вимог спеціального закону, як і не доведено, що на пенсійну карту боржника було накладено арешт, внаслідок чого вона не мала можливості використовувати пенсійні виплати .

Згідно п. а ч.1, ч.4 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У відповідності до ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, суд при вирішенні питання про поновлення строку для подання скарги, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин, характеру цих причин зробити висновок про їх поважність.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, боржник не звертався до суду з заявами про поновлення йому пропущеного строку для звернення до суду, не надавала даних про поважність причин пропуску встановленого процесуальним законом строку, однак з огляду на те, що при відкритті провадження по скарзі судом не вирішувалося питання про поновлення строку для оскарження дій державного виконавця, суд вважає за необхідне розглянути скаргу по суті.

Як зазначав суд вище, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права виконавця. Так статтею передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість,коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Аналіз наведених норм права передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи державний виконавець наклала арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, а також інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Таким чином винесена постанова містить вказівку про нерозповсюдження її дії на спеціальні рахунки, арешт яких забороняється.

Після отримання цієї постанови, саме Банк зобов`язаний був відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, Банк не отримував постанови державного виконавця про накладення арешту.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що в діях державного виконавця Корелої О.М. відсутні порушення вимог ст.ст. 18, 52 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим доводи боржника, викладені у її скарзі щодо зобов`язання скасування постанови про арешт коштів боржника від 03.09.2020 року, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Корєлої Ольги Миколаївни.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Суддя Сорока О.В.