Постанова

Іменем України

03 листопада 2021 року

місто Київ

справа № 346/3205/16-ц

провадження № 61-8606св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

заінтересована особа - Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2021 року у складі судді Калинюка О. П. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у червні 2016 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення вартості безпідставно набутого майна.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 616, 00 грн. Здійснено розподіл судових витрат. В іншій частині вимог позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року скасовано рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 11 616, 00 грн та судового збору у розмірі 551, 20 грн й ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року скасовано рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року залишено в силі.

Стислий виклад позиції заявника

ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернувся до суду із заявою, у якій просив замінити боржника ОСОБА_3 на її спадкоємців: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на виконання рішення суду у цій справі видано виконавчий лист від 30 березня 2017 року та відкрито виконавче провадження у Коломийському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник, посилаючись на те, що рішення суду не виконано, уточнюючи вимоги заяви, просив замінити боржника ОСОБА_3 на її спадкоємців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зазначив, що про смерть боржника йому стало відомо лише у серпні 2020 року з листа начальника відділу ДВС, спадкоємці боржника не повідомляли стягувача про відкриття спадщини.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2021 року замінено боржника ОСОБА_3 на її спадкоємців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 346/3205/16, виданим Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 30 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 616, 00 грн вартості безпідставно набутого майна та 551, 20 грн сплаченого судового збору.

Здійснюючи заміну боржника, суд першої інстанції зазначив, що правонаступниками померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини 08 грудня 2017 року, а також ОСОБА_4 , який звернувся з такою заявою 06 лютого 2018 року, а отже, за правилами частини першої статті 55, статті 442 ЦПК України заява стягувача підлягає задоволенню.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Виключено з резолютивної частини ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2021 року посилання суду першої інстанції про заміну боржника ОСОБА_3 на її спадкоємців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 346/3205/16, виданим Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 30 березня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551, 20 грн сплаченого судового збору.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, а тому відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що 15 грудня 2017 року державним виконавцем Коломийського міськрайонним відділом ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53718697 про стягнення з ОСОБА_3 551, 20 грн на користь ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого листа в повному обсязі, натомість невиконаним залишається виконавчий лист № 346/3205/16, виданий Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 30 березня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 616, 00 грн. Про заміну боржника ОСОБА_3 саме за цим виконавчим листом звертався заявник ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_4 про те, що майно не перейшло у його володіння, тому питання правонаступництва у виконавчому провадженні є передчасним, апеляційний суд відхилив, оскільки згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а відповідно до частин першої, другої статті 1268 ЦК України прийняття чи неприйняття спадщини є правом спадкоємця, і прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Щодо доводів ОСОБА_4 про те, що суд не досліджував питання про межі його відповідальності як спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця, то апеляційний суд зазначив, що відсутність в ухвалі суду посилання на межі відповідальності нового боржника перед кредитором не змінює порядок виконання судового рішення з урахуванням статті 1282 ЦК України і при вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження згідно зі статтею 442 ЦПК України суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_4 20 травня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-франківської області від 13 січня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначив, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що за правилом частини першої статті 1282 ЦК України кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Питання про реальне отримання заявником спадкового майна, обсяг цього майна та його вартість судами першої та апеляційної інстанцій не досліджувалося, тому, на переконання ОСОБА_4 , питання про правонаступництво є передчасним.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 .

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені

пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року, задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення вартості безпідставно набутого майна. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 616, 00 грн вартості безпідставно набутого майна та 551, 20 грн сплаченого судового збору.

На виконання цього рішення суду 30 березня 2017 року Коломийський міськрайонний суд Івано-франківської області видав два виконавчі листи, а у Коломийському міськрайонному відділі ДВС відкрито виконавчі провадження.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС 15 грудня 2017 року ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53718697 про стягнення з ОСОБА_3 551, 20 грн на користь ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого листа в повному обсязі.

07 червня 2017 року державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53718520 про стягнення з ОСОБА_3 11 616, 00 грн на користь ОСОБА_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі скасуванням апеляційним судом рішення, яке підлягало виконанню.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд встановив, що залишається невиконаним рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 11 616, 00 грн.

Суди встановили, що правонаступниками померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини 08 грудня 2017 року, та ОСОБА_4 , який звернувся з такою заявою 06 лютого 2018 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України, зокрема у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

В оцінці вимог заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - боржника у виконавчому листі - Верховний Суд застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження

№ 12-48гс20), відповідно до яких на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. З огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Відповідно до відкриття виконавчого провадження можливою є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі.

Частиною п`ятою статті 442 ЦПК України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Тобто якщо виконавче провадження не відкрито, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Враховуючи, що виконавче провадження з виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року закінчено у зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції апеляційним судом, яке у подальшому залишено в силі судом касаційної інстанції, стягувач обґрунтовано звернувся до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому листі.

Водночас Верховний Суд врахував, що, здійснюючи заміну боржника, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували вимоги статті 1282 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 106-109 постанови від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження

№ 12-48гс20) зазначила, що: «106. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

107. Статтею 1282 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

108. За змістом частин першої-третьої статті 57 Закону № 1404-VIII визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у десятиденний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

109. Викладене дає підстави для висновку про те, що невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 Цивільного кодексу України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину».

Наведеного суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, вирішуючи питання про заміну сторони боржника одним із його спадкоємців, не зазначили, що спадкоємець відповідає за боргами спадкодавця у розмірі, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, не зазначили, що ОСОБА_4 є правонаступником за боргами спадкодавця та підлягає заміні у відповідному виконавчому провадженні як її спадкоємець виключно в межах вартості майна, одержаного у спадщину. А отже, помилковими є висновки про заміну у виконавчому провадженні боржника її спадкоємцем ОСОБА_4 без зазначення, що заміна відбувається цієї сторони у межах вартості успадкованої частки, тобто у розмірі 1/3.

Верховний Суд, зважаючи на межі касаційного перегляду справи, не здійснює оцінку законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення питання про заміну боржника іншими її спадкоємцями, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не оскаржили судові рішення у касаційному порядку, а отже, погодилися з ними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв`язку з наведеним, враховуючи незазначення судами першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_4 відповідає за боргами спадкодавця ОСОБА_3 у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, оскаржувані судові рішення підлягають зміні шляхом доповнення, що ОСОБА_4 є правонаступником померлої ОСОБА_3 у спірних правовідносинах у межах вартості успадкованого майна.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

У частинах першій, третій, четвертій статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 , зміну рішень судів першої та апеляційної інстанцій, судові витрати, понесені заявником під час перегляду справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, зокрема зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454, 00 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 454, 00 грн підлягають відшкодуванню з позивача на користь заявника.

У визначенні розміру судового збору, який підлягає компенсації заявнику іншою стороною, Верховний Суд врахував, що судове рішення ухвалено на користь заявника, а тому понесені ним судові витрати підлягають йому відшкодуванню у повному розмірі.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року у частині вирішення заяви ОСОБА_1 про заміну боржника ОСОБА_3 її спадкоємцем ОСОБА_4 змінити.

Визначити, що заміна боржника ОСОБА_3 її спадкоємцем ОСОБА_4 у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 346/3205/16, виданим Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 30 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 616, 00 грн вартості безпідставно набутого майна, здійснюється у межах вартості успадкованої ОСОБА_4 частки спадкового майна ОСОБА_3 , що становить 1/3 частину від усієї спадщини.

В іншій частині ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним під час розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 908, 00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко