Єдиний унікальний номер судової справи: 484/1411/21
Номер провадження: 22-ц/812/1807/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Вяловою Іриною Михайлівною

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В. в приміщенні того ж суду у справі за позовом Кредитної спілки «Взаємодовіра» (надалі КС «Взаємодовіра») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

20 квітня 2021 року КС «Взаємодовіра» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 08 лютого 2018 року між КС «Взаємодовіра» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №13, відповідно до умов якого кредитна спілка зобов`язалася надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 95 000, 00 грн. зі платою 60 % на рік, строком на 60 місяців з 08 лютого 2018 року по 08 лютого 2013 року. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав шляхом видачі кредитних траншів: 08 лютого 2018 року - 30 000 грн., 09 лютого 2018 року - 6 954 грн., 12 червня 2018 року - 4 000 грн. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 08 квітня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 44 330, 76 грн, з яких: 2 216, 27 заборгованість зі сплати кредиту, 12,90 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 39 745, 14 грн. прострочена заборгованість зі сплати відсотків, 2356,45 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Взаємодовіра» заборгованість за договором кредитної лінії № 13 від 08 лютого 2018 року станом на 08 квітня 2021 року в сумі 44 330, 76 грн., з яких: 2 216,17 грн. - заборгованість по сплаті кредиту; 12,90 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 39 745, 14 грн. - прострочена заборгованість по сплаті відсотків; 2 356, 45 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків. Вирішено питання по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено прострочення виконання зобов`язання зі сторони позичальника ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 13, укладеного між кредитною спілкою та останньою 08 лютого 2018 року та наявності з боку відповідачки заборгованості по сплаті кредиту станом на 08 квітня 2021 року в загальному розмірі 44 330, 76 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Вялова І.М. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Представник позивача вважає, що вимоги КС є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки не підтверджені жодними допустимими доказами по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області без змін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 08 лютого 2018 року між КС «Взаємодовіра» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 13 (надалі Договір), відповідно до умов якого КС «Взаємодовіра (кредитодавець) надає позичальнику ОСОБА_1 кредитну лінію з лімітом в сумі 95 000 грн. в межах якого позичальник може отримувати будь - які суми кредиту та зобов`язується повертати їх на умовах, що передбачені цим договором. Кредит надано кредитодавцем на споживчі цілі та строком на 60 місяців з 08 лютого 2018 року по 08 лютого 2023 року від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом ( п.1.1., 1.2. Договору).

Згідно умов договору КС «Взаємодовіра» відповідно до заяв ОСОБА_1 видано останній готівку трьома траншами: 08 лютого 2018 року на суму 30 000 грн.(а.с.14), 09 лютого 2018 року на суму 6 954 грн ( а.с.15) та 12 червня 2018 року на суму 4 000 грн (а.с.16).

Графіком повернення основної суми кредиту та сплати процентів до Договору кредитної лінії № 13 від 08 лютого 2018 року встановлено періодичність та розміри платежів позичальника ОСОБА_1 з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с.13).

Згідно розрахунків, наданих позивачем, ОСОБА_1 з часу укладення договору періодично здійснювала виплати по кредиту, проте з вересня 2020 року припинила вносити кошти на погашення заборгованості. Внесення відповідачкою коштів для погашення заборгованості свідчить про прийняття нею умов кредитного договору.

З червня 2018 року по березень 2020 року відповідачка перестала вносити кошти на погашення відсотків за користування кредитом, хоча така плата є фіксованою та визначена умовами договору.

У зв`язку з цим станом на 08 квітня 2021 року за період з 08 лютого 2018 року по 08 квітня 2021 року виникла поточна заборгованість у сумі 44 330, 76 грн., з яких: 2 216, 27 грн. - заборгованість по сплаті кредиту; 12, 90 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 39 745, 14 грн. - прострочена заборгованість по сплаті відсотків; 2 356, 45 грн. -3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 3.6. кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка повернення основної суми кредиту та сплати процентів) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця.

Кредити у кредитних спілках регулюються спеціальним законом «Про кредитні спілки». Договори укладаються між Кредитними спілками та членами кредитної спілки. Це впливає на визначення правовідносин і правове регулювання.

Відповідно до ст. ст. 1, 5 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших законів України та виданих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про кредитні спілки» члени кредитної спілки мають право одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати: розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки; розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; ціни (тарифи) на послуги, що надаються кредитною спілкою; види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів; способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, як вбачається з копій ордерів до заяви на видачу готівки, ОСОБА_1 видано грошові кошти трьома траншами: 08 лютого 2018 року на суму 30 000 грн., 09 лютого 2018 року на суму 6 954 грн. та 12 червня 2018 року на суму 4 000 грн (а.с.14-16).

У виписці за особовим рахунком НОМЕР_1 за кредитним договором від 08 лютого 2018 року відображені усі операції з нарахування та оплати грошових коштів за період з 08 лютого 2018 року по 08 квітня 2021 року (а.с.64).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 08 лютого 2018 року по 08 квітня 2021 року ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті кредиту у сумі 2 216, 27 грн., по сплаті відсотків у сумі 39 745, 14 грн та нараховано 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 2356,45 грн. та за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 12, 90 грн. ( а.с. 7-9).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для покладення обов`язку на відповідачку щодо сплати кредитної заборгованості у розмірі 44 330,76 грн. та обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів на обґрунтовування позовних вимог не заслуговують на увагу з огляду на наявність наданих позивачем документів, які міститься в матеріалах справи, а крім того, відповідачкою не спростовано отримання нею кредитних коштів та відсутність заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2018 року, що є її процесуальним обов`язком.

Інші доводи в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України не підлягають розподілу судові витрати, оскільки апеляційний суд оскаржуване рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Вяловою Іриною Михайлівною залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.