ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8231/21 Справа № 190/190/21 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18 квітня 2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

05 лютого 2019 року між банком та відповідачем підписано додаткову угоду.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06 січня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 132203,08 грн., з яких: 6145,97 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 126057,11 грн. - заборгованість за пенею, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що банк надав відповідачу кредит, останній користувався кредитними коштами, проте не повернув їх банку, а тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за кредитом та процентами. Крім того, відповідач не заперечує факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви б/н від 18 квітня 2014 року, відповідно до якої відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).

Вказана анкета-заява не містить відомості щодо розміру кредитного ліміту, строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до змісту заяви споживач погодився з тим, що зазначена заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Внаслідок несвоєчасного повернення ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором та утворення заборгованості, 05 лютого 2019 року між сторонами у справі була підписана додаткова угода.

На підтвердження позову банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № SAMDNWFC0 від 05 лютого 2019 року, згідно якого заборгованість станом на 06 січня 2021 року складає 132 203,08 грн., з яких: 6 145,97 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, та 126 057,11 грн. пені.

Кредит відповідачем не погашено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено існування заборгованості за кредитним договором у розмірі 132 203,08 грн., з огляду на відсутність підтверджень укладення між сторонами кредитного договору № SAMDNWFC0 від 05 лютого 2019 року.

Колегія суддів погоджується із таким висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог банк посилався на укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитний договір у вигляді анкети - заяви б/н від 18 квітня 2014 року та укладену додаткову угоду від 05 лютого 2019 року.

На підвердження заборгованості за кредитним договором банком надано анкету - заяву б/н від 18 квітня 2014 року та додаткову угоду до кредитного договору № SAMDNWFC0 від 05 лютого 2019 року.

Зі змісту наданої додаткової угоди вбачається, що з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором № SAMDNWFC0 від 18 квітня 2014 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений інший (новий) кредитний договір № SAMDNWFC0 від 05 лютого 2019 року, до якого укладено додаткову угоду.

Враховуючи, що банком не доведено укладення іншого (нового) кредитного договору, у зв`язку із чим неможливо установити розмір процентів, обумовлених сторонами при укладенні договору та штрафних санкцій, такі вимоги є недоведеними.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що суд не оцінив всіх фактичних обставин справи та доводів позивача щодо наявності заборгованості відповідача та її розміру, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження укладання кредитного договору № SAMDNWFC0 від 05 лютого 2019 року, що є предметом розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що між банком та відповідачем підписано додаткову угоду, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки сама по собі додаткова угода без договору до якого її укладено, не може бути належним доказом узгодженої суми наявного боргу та внесення змін до договору.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, позивач не виконав свої процесуальні обов`язки, передбачені ст. ст. 81, 83 ЦПК України, тому позов підлягає залишенню без задоволення з підстав його недоведеності.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Свистунова