"21" жовтня 2021 р. Справа № 363/4462/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

ОСОБА_1 19 жовтня 2021 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини останнього, автомобілю, яким вона володіє на підставі довіреності завдано шкоди, а тому на її відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з страховика ОСОБА_2 - ПАТ СК «ПЗУ Україна» суму в розмірі 140 126 грн. 10 коп.

Проте, у відкритті провадження у вказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і за цим законом призначено йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на 3 (три) роки.

Вказаним вироком встановлено, що 27.04.2020 року близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «Хюндай Акцент», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною на 18 км. +850 м. автодороги сполученням «Київ-Іванків-Овруч», в смузі для руху в бік с. Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області, в порушення вимог п.п. 2.3 б, д, п. 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу для руху в бік м. Києва, де допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес А140», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, в межах зустрічної смуги руху.

В ході розгляду вказаного кримінального провадження потерпіла ОСОБА_1 в порядку ст. 128 КПК України звернулася до суду із цивільним позовом про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, ч. 4-6 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, вироком Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року, який набрав законної сили, цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування за шкоду заподіяну пошкодженням автомобіля «Мерседес А140», р.н. НОМЕР_2 в розмірі 110 846 грн. відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 в частині стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування за шкоду заподіяну пошкодженням вказаного транспортного засобу в розмірі 110 846 грн., суд виходив з того, що будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів розміру матеріальної шкоди завданої пошкодженням згаданого автомобіля в розумінні вимог ст. 22 ЦК України ОСОБА_1 суду не надано, коли витяг з інтернет-ресурсу про вартість продажу автомобілів достатнім для цього доказом вважатися не може, а тому в цій частині позов є недоведеним і необґрунтованим.

Позовна заява ОСОБА_1 від 19 жовтня 2021 року про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди подана останньою про той самий предмет, з тих самих підстав і між тими самими сторонами, не дивлячись на те, що судом вже постановлено вирок, яким в задоволенні такої позовної заяви відмовлено за недоведеністю.

Повторне подання на розгляд суду такої самої заяви (про той самий предмет, з тих самих підстав і між тими самими сторонами) не допускається, що на вимогах ЦПК України не ґрунтується і суперечить фундаментальному аспекту верховенства права - принципу юридичної визначеності.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що «одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточного характеру судового рішення. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише через те, що вона переслідує мету домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру» (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п.40; див. також рішення у справі "Рябих проти Росії", заява № 52854/99, п.52).

Принцип правової визначеності вимагає, що при розгляді будь-яких справ суди не повинні ставити під сумнів законність ухвалених судових рішень.

Аналізуючи вказане в системному зв`язку, слід дійти висновку, що позивачка вправі оскаржити вирок Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні її цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в апеляційному порядку, а не домагатися повторного розгляду судом першої інстанції її позовної заяви по суті у зв`язку з її повторним поданням.

За таких обставин, враховуючи зміст вимог п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, з огляду на недопустимість повторного вирішення судових справ за заявами поданими про той самий предмет, з тих самих підстав і між тими самими сторонами, замість перегляду таких справ в апеляційному порядку згідно розділу V глави 1 ЦПК України, у відкритті провадження за повторно поданою позовною заявою слід відмовити.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 186, 260 ЦПК України,

ухвала:

у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя