Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/5222/21
25.10.2021 м.Виноградів
У Х В А Л А

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Процесуальний закон визначає підсудність справ, встановлюючи відповідні правила визначення суду, який має право розглядати справу.

Позивач у позовній заяві зазначає, що звернувся до Виноградівського районного суду за правилами виключної підсудності, оскільки предметом спору є сімейні правовідносини, вказуючи, що місцем перебування як його так і відповідачки по справі є АДРЕСА_1 на підставі договору оренди. Місце реєстрації відповідачки не вказано.

За правилом ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів, які додано до позовної заяви, вбачається, що відповідач по справі є громадянкою Республіки Туркменістан.

В той же час, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач має посвідку на постійне місце проживання на території України, видану на підставі Закону України «Про імміграцію».

Також матеріали справи не містять відомостей про громадянство дитини ОСОБА_3 .

В окремих випадках позивач має право подати позов за своїм вибором до іншого суду, ніж це передбачено ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України позови про визнання батьківства ВІДПОВІДАЧА можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тобто, стаття 28 ЦПК не передбачає альтернативної підсудності для позову про визнання батьківства ПОЗИВАЧА, тому територіальна юрисдикція позову про визнання батьківства визначається за загальним правилом - за статтею 27 ЦПК - за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Інших випадків зміни територіальної підсудності, тобто інших підстав для недотримання та відступу від загального правила, встановленою статтею 27 ЦПК України - процесуальний закон не передбачає.

Таким чином у будь-якому випадку територіальна підсудність справи за позовом про визнання батьківства не може бути визначена за місцем проживання позивача. (Жодна з норм параграфу 3 глави 2 ЦПК такого не передбачає).

Таким чином, приписи ст.27 та ст.28 ЦПК не дають підстав для визначення територіальної підсудності позову про визнання батьківства даному суду як суду за місцем проживання позивача.

Враховуючи зазначене, позивачу слід враховуючи вищевказані норми законодавства та обґрунтувати підстави звернення з даною позовною заявою до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:

1) за заявою матері та батька дитини;

2) за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

З наведеного вище випливає, що позивачу слід подати відомості про те, що дані про батька дитини записані зі слів матері відповідно до ч.1. ст.135 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц).

Доказами у даній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Доказами до позову про визнання батьківства можуть бути, наприклад: докази, що свідчать про спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (довідка про склад сім`ї, витяги з погосподарських та домових книг, особисті листи, сімейні фотокартки, рішення судів в інших справах тощо), покази свідків, яким відомо про відносини сторін та про їх батьківство щодо дитини, висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи (що є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку).

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що за відсутності у матеріалах справи необхідних доказів, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, та позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині даної ухвали, - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі невиконання вимог, визначених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, відповідно до ухвали суду у встановлений строк позовна заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. В. Леньо