ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Чернівці

справа № 725/3691/20

провадження №22-ц/822/824/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_4, представника відповідача Кирилюк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Баллаком» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Піхало Н.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Баллаком» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява обґрунтована тим, що у період з 30 липня 2015 року по 09 червня 2020 року він працював у ТОВ ФКФ «Балакком». Між ним та відповідачем було укладено договір, згідно якого він виконував свої функціональні обов`язки і йому за це виплачувалася заробітна плата.

Зазначав, що у червні 2020 року він з відповідачем розірвали трудові відносини на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, однак після звільнення керівництво ТОВ «Балакком» не виплатило належну йому заробітну плату за відпрацьовані квітень та травень місяць 2020 року, у зв`язку із тим, що він нібито не працював у цей період.

Зокрема вказував, що у березні 2020 року роботодавець змусив його піти у щорічну відпустку всупереч його волі, при цьому відпустка була неоплачувана, хоча і згідно закону він має право на отримання заробітної плати за час щорічної відпустки.

Після відпустки він працював та був на роботі, але у зв`язку із пандемією фінансові потоки фірми зменшилися і керівництво попросило його зачекати з виплатою заробітної плати, вказали що потім виплатять і він продовжив працювати. Після двох місяців роботи він нагадав про заборгованість по заробітній платі, на що знову почув відповідь про скрутне становище, виплативши йому 1800 грн., яку зарахували як зарплату за червень, та повідомили, що це поки що все. Після цього він вирішив звільнитись, оскільки вважав зменшення заробітної плати істотною зміною умов праці, у зв`язку із чим відповідач, скориставшись його юридичною неграмотністю, звільнив його на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказує, що дії ТОВ «Балакком» є незаконними та свавільними, й відповідно уточнивши в ході розгляду цивільної справи позовні вимоги, вважав, що відповідач повинен виплатити йому невиплачену за два місяці заробітну плату в сумі 38 508 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 червня 2020 року по 06 грудня 2020 року в сумі 115 524,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивача не було звільнено з роботи у зв`язку із прогулом, а за згодою сторін, останнім не було спростовано належними доказами факту його перебування на підприємстві у період з квітня по червень 2020 року та виконання у цей період своїх трудових обов`язків, а тому правові підстави для нарахування у цей період йому заробітної плати за фактично виконану роботу відсутні, а отже відсутні й підстави для задоволення позову.

Крім того, як встановлено судом, у спірний період підприємство працювало та не перебувало в простої, що підтверджується наданими відповідачем доказами.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Балакком» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36 525 гривень.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 травня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідачем не надано оригіналів доповідних записок, оскільки ОСОБА_1 стверджує, що факти зазначені у них не відповідають дійсності та про такі доповідні записки він не знав, пояснень від нього ніхто не відбирав.

Також не можна поставити під сумнів той факт, що роботодавець за таку кількість прогулів не звільнив позивача, розірвавши трудовий договір у односторонньому порядку, а невиконання таких дій може ставити під сумнів усі доводи відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Балакком» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Межі розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Додаткове рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що на підставі трудового договору від 14 березня 2016 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ ВКФ «Балакком» на посаду друкаря трафаретного друку (а.с.41-42).

У період перебування з відповідачем у трудових відносинах, позивач на підставі поданої заяви про надання відпустки, з 18 березня 2020 року перебував у відпустці тривалістю 17 календарних днів (а.с.45-46). Вищевказане також підтверджується й виданим відповідачем наказом (розпорядженням) №2606-в від 18.03.2020 року, відповідно до якого з 18 березня по 03 квітня 2020 року ОСОБА_1 було надано щорічну відпустку (а.с.46).

Згідно вищевказаного наказу ТОВ ВКФ «Балакком» позивачу була на нарахована оплата за відпустку в сумі 7020,49 грн., з якої проведено утримання в сумі 1360,00 грн., до видачі належала сума 5651,49 грн. (а.с.47), яку було платіжним дорученням №5417425 від 20 березня 2020 року перераховано на платіжну картку позивача в Чернівецькій обласній філії АТ «Ощадбанк» (а.с.48).

Як встановлено з табелів обліку використання робочого часу на підприємстві наданих товариством на підтвердження доводів в частині заперечення проти позовних вимог убачається, що з 6 квітня 2020 року по 9 червня 2020 року у табелі проставлені відмітки про відсутність позивача на роботі з невідомих причин (прогул) (а.с.49-51).

Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у вказаний період також підтверджується й копіями відповідних доповідних записок, які містяться в матеріалах справи (а.с.52-60).

Як убачається із змісту доповідних записок, останні були складені майстром закрійного цеху ОСОБА_3 , який неодноразово повідомляв генерального директора товариства про відсутність ОСОБА_1 на робочому місті та неповідомлення про причини неявки.

Відповідно до наказу підприємства № 5 від 2 січня 2020 року затверджено структуру виробництва та відповідальних осіб, відповідно до якого за цехом № 11 трафаретного друку закріплено відповідальним майстра закрійного цеху ОСОБА_3 ( а.с159), який згідно посадової інструкції наділений, зокрема обов`язком забезпечення правильності і своєчасності оформлення первинних документів по обліку робочого часу, а також контролює дотримання робітниками правил охорони праці, трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку та готує доповідні записки на працівників, у тому числі й в частині притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності за результатами перевірки (а.с.16-161).

10 квітня 2020 року ТОВ ВКФ «Балакком» направило позивачу лист-повідомлення №64 від 10 квітня 2020 року про явку на підприємство в строк до 21 квітня 2020 року для вирішення питання подальшої роботи, а також повідомлено, що в разі неявки буде вирішуватись питання про звільнення за прогули (а.с.61). Дане повідомлення направлено на адресу позивача, що також підтверджено відомостями з журналу вихідної кореспонденції (а.с.129-131, 132).

05 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 написав власноручно заяву на ім`я генерального директора ТОВ ВКФ «Балакком» про звільнення з роботи за згодою сторін (а.с.43), й відповідно, на підставі вказаної заяви наказом ТОВ ВКФ «Балакком» №784-з від 05 червня 2020 року, позивача ОСОБА_1 з 09 червня 2020 року звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.44), а також проведено відповідний розрахунок при звільненні ( а.с.62-63).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Частиною першою статті 3, статтею 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8- рп/2013 у справі № 1-13/2013 зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Аналогічна норма міститься статті 30 Закону України «Про оплату праці», яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

За змістом положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами першою, другою, четвертою, шостою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У даній справі установлено, що з 18 березня 2020 року ОСОБА_1 перебував у відпустці тривалістю 17 календарних днів, що підтверджується наказом (розпорядженням) №2606-в від 18.03.2020 року, відповідно до якого з 18 березня по 03 квітня 2020 року ОСОБА_1 було надано щорічну відпустку (а.с. 46).

Як убачається з табелів обліку використання робочого часу на підприємстві, наданих товариством на підтвердження доводів в частині заперечення проти позовних вимог убачається, що з 6 квітня 2020 року по 9 червня 2020 року у табелі проставлені відмітки про відсутність позивача на роботі з невідомих причин (прогул) (а.с.49-51).

Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у вказаний період також підтверджується й копіями відповідних доповідних записок, які містяться в матеріалах справи та яким судом першої інстанції надана належна оцінка (а.с. 52-60).

Зокрема із змісту вказаних доповідних записок, судом встановлено, що останні були складені майстром закрійного цеху ОСОБА_3 , який неодноразово повідомляв генерального директора товариства про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та неповідомлення про причини неявки.

Зазначені обставини свідчать про відсутність у підприємства затримки у виплаті заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки за указаний ним період він не виконував обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Суд першої інстанції надав належну оцінку доводам позивача та правильно виходив з того, що факт виконання певної роботи ОСОБА_1 впродовж спірного періоду будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні частини шостої статті 95 ЦПК України не підтверджений.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог і з цих підстав відмовив у їх задоволенні.

Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18) та від 21 грудня 2020 року у справі № 242/6386/18 (провадження № 61-6648св19).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано оригіналів доповідних записок про відсутність позивача на робочому місці, оскільки предметом розгляду у даній справі є стягнення невиплаченої заробітної плати, а не притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності чи/або звільнення за прогул.

Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною вимогою від вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати, тому також не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ ФКФ «Балакком» заявило про стягнення з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, подавши до суду відповідні докази.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ТОВ ФКФ «Балакком» у даній справі була адвокат Кирилюк Т.А., яка діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 23 квітня 2 19 року та ордеру на надання правової допомоги №1001730 від 02 листопада 2020 року.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвокат Кирилюк Т.А. надала додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 10 вересня 2021 року, звіт (акт) наданих послуг, відповідно до якого адвокатом були надані такі послуги: аналіз поданої апеляційної скарги (2 години 15 хв.); підготовка відзиву на апеляційну скаргу (04 години 30 хв).

Відповідно до платіжного доручення №8347 від 12 жовтня 2021 року, ТОВ ВКФ «Балакком» сплатило адвокату Кирилюк Т.А. грошові кошти в сумі 4500 грн.

У судовому засіданні позивач заперечував щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн, посилаючись на те, що такий розмір витрат є завищеним, не відповідає складності справи та об`єктивно необхідному часу для виконання зазначених дій. Просив зменшити розмір таких витрат до 1000 грн.

Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що визначений ТОВ ВКФ «Балакком» та його адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу, а саме: аналіз поданої апеляційної скарги, підготовка відзиву на апеляційну скаргу та витрачений адвокатом час на вчинення цих процесуальних дій (6 год 45 хв) вартістю 4500 грн. є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи та досвід адвоката.

Отже, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України щодо пропорційності, розумності, необхідності, заперечення позивача щодо стягнення витрат у розмірі 4500 грн, суд апеляційної інстанції, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та досвіду адвоката, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну допомогу та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 травня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Баллаком» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна