КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, який діє на підставі договору, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 9 400 грн. 00 коп. щомісячно на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28.10.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона та ОСОБА_1 є батьками малолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею.

Разом з тим, позивач, зазначала, що, незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач не виконує покладених на нього батьківських обов`язків,жодної участі у вихованні дитини не приймає, гроші на утримання дитини надає нерегулярно.

В свою чергу, як зауважувала позивач у своєму позові, дитина потребує значних коштів на її утримання як у зв`язку із навчанням, так і через необхідність всебічно розвиватися.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що позивач не в змозі самостійно забезпечити неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , всім необхідним для життя та розвитку, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 4700 щомісяця, починаючи стягнення з 27.10.2020 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (т. 2, а.с.150-152).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку становить 2 395 грн. 00 коп. Крім того, зазначає, що відповідач бере участь в утриманні дитини, як щодо оплати відпочинку чи лікування так і щодо місячного утримання (т. 2, а.с. 154-156).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.09.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху (т. 2, а.с. 161-162).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 169-170).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.09.2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (т. 2, а.с. 171).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 22.10.2012 року розірваний за рішенням суду. Сторони є батьками малолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що гроші на утримання дитини відповідач надає нерегулярно, а вона не в змозі забезпечити малолітнього ОСОБА_3 всім необхідним для його життєдіяльності та розвитку. Крім того, зазначала обставини, які обґрунтовують розмір аліментів, зокрема:

- навчання та додаткове навчання;

- медичне обстеження та придбання медикаментів;

- подорожі та відпочинок з оздоровчою метою;

- одяг та взуття;

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 4 700 грн., у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Крім того, в справі відсутні відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, а отже, і відсутні підстави для зменшення розміру аліментів визначених судом першої інстанції.

З урахуванням фактичних обставин справи та динаміки значення базового соціального стандарту, колегія суддів вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 700 грн. протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання дитини повною мірою. Визначений судом розмір аліментів узгоджуватиметься з вимогами чинного законодавства України, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Отже, сукупність фактичних обставин справи та наявних в ній доказів свідчить про те, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. При цьому, слід наголосити, що менший розмір аліментів, наразі, не забезпечить сталого та всебічного розвитку дитини, враховуючи також необхідність догляду за здоров`ям, харчуванням, навчанням та забезпеченням інших щоденних потреб дитини.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власну дитину.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дитини.

Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, а отже не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення, яке ухвалене судом на забезпечення якнайкращих інтересів дитини і, при цьому, не порушують прав відповідача, оскільки останній, як батько дитини, зобов`язаний нести витрати на її утримання. Більше того, відповідачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про неможливість відповідача нести витрати по утриманню дитини у визначеному судом розмірі.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська