ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1191/20

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1161/21

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Харечко Л.К., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Шапко В.М.,

позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом і відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом і позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

позивач за об`єднаним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за об`єднаним позовом - ОСОБА_4 ,

треті особи: приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Радченко Світлана Віталіївна, Прилуцька міська державна нотаріальна контора,

особи, які подали апеляційну скаргу:

- ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2021 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 02.06.2021, м. Прилуки,

- представник ОСОБА_2 адвокат Денисенко Сергій Вікторович - на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.06.2021, час місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 16.06.2021, м. Прилуки, і на ухвалу цього ж суду від 30.06.2021 (суддя Бездідько В.М.), час, місце ухвалення і дата складання повного її тексту: 30.06.2021, м. Прилуки,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила:

- визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , посвідчений 05.09.2014 приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Радченко С.В. за реєстровим № 1226,

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.07.2019 на квартиру АДРЕСА_1 ,

- стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на протязі останніх років життя мала психічні розлади, у зв`язку з чим вона перебувала на консервативному обліку в психоневрологічному відділенні поліклініки, а тому вона не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З 19.11.2011 ОСОБА_5 користувалася послугами патронатної сестри Єврейського благодійного центру Хесед Естер «Уход на дому», оскільки ОСОБА_2 проживала в іншому регіоні. З травня 2015 р. остання почала проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що є власністю матері, у зв`язку з чим користування послугами патронатної сестри припинилося. Після смерті матері 14.02.2018 ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після її смерті. Проте з`ясувалося, що ОСОБА_2 не має права на цю спадщину, оскільки ОСОБА_5 за життя, а саме 05.09.2014, склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 - батькові патронажної сестри, яка здійснювала догляд за нею. 13.07.2019 ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину на квартиру, що належала ОСОБА_5 . У разі визнання згаданого заповіту недійсним ОСОБА_4 вважатиметься таким, що не мав права на спадкування. Тому видане йому свідоцтво має бути визнано недійсним. У позовній заяві також зазначено, що розмір понесених позивачем витрат становить 7768 грн 40 коп., з яких: 840 грн 80 коп. судовий збір та 7000 грн 00 коп. витрати на правову допомогу; загальний розмір понесених судових витрат з урахуванням витрат на правову допомогу, який ОСОБА_2 понесе протягом усього часу розгляду справи, орієнтовно складатиме 10000 грн 00 коп. та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.

У травні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила виселити її з кв. АДРЕСА_1 та стягнути з неї судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.04.2020 ОСОБА_1 придбала спірну квартиру, належно зареєструвавши право власності на неї. В цій квартирі проживає ОСОБА_2 . Остання, не маючи ніяких прав на спірну квартиру, відмовляється виселятися з неї.

У серпні 2020 р. ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому просила витребувати з володіння останніх кв. АДРЕСА_1 . Ці позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на момент складання заповіту мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Після подання ОСОБА_2 позову до ОСОБА_4 останній відчужив спірну квартиру ОСОБА_1 , яка в цей момент перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . У разі визнання цього заповіту і виданого на його підставі свідоцтва про право ОСОБА_4 на спадщину недійними ОСОБА_2 набуває право витребувати квартиру у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу квартири, що є об`єктом судового розгляду, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та порушує право власності ОСОБА_2 на цю квартиру.

Ухвалою суду від 26.08.2020 об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою й виселення та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування квартири (арк. 53 т. 2)

Ухвалою суду від 15.09.2020, у якій виправлено описку ухвалою від 24.09.2020, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою й виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування квартири об`єднано зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Радченко С.В., Прилуцька міська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними (арк. 69, 73 т. 2).

Апеляційним судом у цій постанові процесуальний статус сторін вказано так, як визначено місцевим судом у зазначених вище двох ухвалах.

Оскаржуваним рішенням від 24.05.2021:

- у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення з квартири відмовлено;

- зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено: визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 05.09.2014 приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Радченко С.В., на користь ОСОБА_4 ;

- визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.07.2019, видане державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 1-730, на кв. АДРЕСА_1 ;

- витребувано з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вказану квартиру;

- скасовано арешт цієї квартири із забороною її відчужувати, накладений ухвалою від 28.04.2020;

- стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7004 грн 30 коп. Ухвалюючи це рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_2 вчинила заповіт у момент, коли за станом здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними; оскільки спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_2 без волі останньої, то вона має право витребувати цю квартиру від добросовісного набувача ОСОБА_1 .

02.06.2021 представником ОСОБА_2 адвокатом Денисенком С.В. подано заяву про відшкодування судових витрат, а саме: судового збору за подання позовних заяв, заяв про забезпечення позову, апеляційних скарг на ухвали суду І інстанції у загальному розмірі 3783 грн 60 коп., витрат по оплаті вартості судово-психіатричної експертизи у розмірі 4902 грн 30 коп. і на оплату правової допомоги у розмірі 20000 грн 00 коп.

Додатковим рішенням від 16.06.2021 вказану заяву задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 840 грн 80 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору; вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн 00 коп. залишено без розгляду. Ухвалюючи це рішення, суд виходив з такого:

- судом не вирішено питання розподілу витрат у сумі 840 грн 80 коп., понесених ОСОБА_2 за подання заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги на ухвалу суду І інстанції від 25.03.2020 про відмову в задоволенні цієї заяви. Оскільки ці заяву та апеляційну скаргу задоволено апеляційним судом, то з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню відшкодування справленого з них судового збору;

- витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, так як пропущено строк, встановлений ст. 141 ЦПК України для звернення до суду із заявою про стягнення цих витрат, і ні остання, ні її представник не звернулися з клопотанням про його поновлення із зазначенням поважності причин пропуску цього строку.

22.06.2021 представник ОСОБА_2 адвокат Денисенко С.В. подав до суду заяву, в якій просив поновити ОСОБА_2 строк на подання заяви про відшкодування витрат на правову допомогу та розглянути заяву від 02.06.2021 в частині відшкодування цих витрат у розмірі 20000 грн 00 коп. та задовольнити її.

Ухвалою від 30.06.2021 у задоволенні вказаної заяви відмовлено. Постановляючи її, суд виходив з того, що викладені у заяві вимоги були предметом розгляду суду і вирішені додатковим рішенням від 16.06.2021.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять рішення суду від 24.05.2021 скасувати, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 , і виселити її зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- проведення посмертної судово-психіатричної експертизи доручено Комунальному лікувально-профілактичному закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», державну реєстрацію якого припинено. Експертизу виконано Комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради, який не мав права її проводити без спеціального на те доручення;

- діагноз ОСОБА_5 експертом сформульовано не у відповідності до Міжнародної класифікації хвороб, оскільки до захворювання під кодом F01.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду не належить судинна деменція переважно атеросклеротичного генезу, а інша васкулярна деменція;

- судовим експертом не взято до уваги наведене нижче. Діагноз ОСОБА_5 «деменція органічного ґенезу» був одноразово поставлений психіатром психоневрологічного відділення Прилуцької центральної міської лікарні і в амбулаторній картці ОСОБА_5 зроблено запис про це під знаком питання, причому це мало місце в період з 22.10.2013 по 26.11.2013, а інших записів з таким діагнозом її медична картка не містить. При огляді 26.11.2013 лікарем-психіатром ОСОБА_5 стан її здоров`я був задовільний; у медичній картці ОСОБА_5 починаючи з 21.11.2014 лікарем-психіатром вказано про відсутність симптомів захворювання на деменцію органічного ґенезу. Тож такий діагноз їй не був встановлений. Крім того, на запити слідчих Прилуцького відділу поліції до психоневрологічного відділення Прилуцької центральної міської лікарні щодо перебування в ньому на обліку ОСОБА_5 це відділення підтвердило перебування останньої в ньому на обліку з діагнозом: маячний розлад органічного походження з подальшим зникненням маячної симптоматики;

- ОСОБА_2 у судовому засіданні стверджувала, що за медичною допомогою матері не зверталася і ніякого лікування їй не надавала, так як мати завжди була не такою, як інші. Проте відповідь щодо цього міг надати лише медпрацівник, який здійснив відповідні записи у медичній картці ОСОБА_5 . Втім лікар-психіатр, який оглядав останню, на судові засідання не з`являвся і ніяких пояснень суду не надав;

- у клопотанні № 44 від 29.01.2021 експертом для здійснення судово-психіатричної експертизи запропоновано надати, зокрема, тексти показань ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із аудіозаписів судового засідання від 05.10.2020, що стосуються висловлювань стосовно підекспертної, проте таких записів не було надано. До того ж експерт з позовної заяви ОСОБА_2 переписав анамнез життя ОСОБА_5 , дійшовши висновку про те, що ці відомості є встановленими фактами;

- не були допитані як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- допитана як свідок ОСОБА_8 постійно посилалася на пояснення сусідів щодо дивної поведінки ОСОБА_5 . Але сама вона з 2013 р. по 2014 р. не спілкувалася з ОСОБА_5 , а тому й не могла нічого чути від неї. ОСОБА_8 чітко не зазначила, що бачила відхилення у психіці ОСОБА_5 у період, коли її доглядала доглядальниця ОСОБА_9 та коли вона складала заповіт; у період з 2013 р. по 2015 р. ОСОБА_8 не зазначила, що ОСОБА_5 потребувала постійного догляду. Натомість вона сама сказала ОСОБА_2 не приїжджати до матері;

- допитаний як свідок голова Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_5 завжди була привітною, ніякої агресії чи відхилень у її психіці він не спостерігав, а її дочку ОСОБА_2 побачив перший раз у 2015 р. ОСОБА_10 також пояснив, що коли кожного року двічі на рік приходив до ОСОБА_5 з фахівцями перевіряти вентиляційний канал, ОСОБА_5 завжди відчиняла двері і ніяких проблем при цьому не було і взагалі ніяких скарг з боку сусідів на останню до нього не надходило;

- допитана як свідок ОСОБА_11 пояснила, що до 2015 р. - до появи ОСОБА_2 ОСОБА_5 не потребувала лікування, відхилень у її психіці не було;

- на порушення ст. 91 ЦПК України, судом допитано свідка ОСОБА_12 , клопотання про допит якого не заявлялося;

- допитана в якості свідка ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_5 ходила дуже швидко, що ОСОБА_2 бігала за матір`ю вже після свого приїзду, а саме після 2015 р., про що вказали всі свідки. Ця обставина є фактом відсутності у ОСОБА_5 діагнозу «деменція», оскільки при судинній деменції це неможливо;

- ОСОБА_2 повідомила, що до 2013 р. у ОСОБА_5 був нормальний психічний стан здоров`я, який не потребував лікування, і вона не потребувала обов`язкової сторонньої допомоги, не була безпорадною та дезорієнтованою у суспільстві;

- ОСОБА_5 за життя стверджувала, що в неї немає дочки. Таку позицію останньої підтвердили свідки;

- пояснення свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_5 могла сісти в автобус і поїхати, а дочка за нею бігала, суперечать свідченням ОСОБА_8 , яка показала, що ОСОБА_5 на автобусі ніколи не їздила й завжди швидко ходила пішки; ОСОБА_14 свідчила виходячи з пояснень інших сусідів;

- з пояснень свідків не встановлено, що саме на момент посвідчення спірного заповіту чи в близький до цього період часу у ОСОБА_5 малися психічні відхилення;

- жоден свідок не підтвердив, що в період здійснення догляду за ОСОБА_5 . ОСОБА_9 - дочкою ОСОБА_4 , у неї (у ОСОБА_5 ) був агресивний чи інший ненормальний психічний стан;

- усі психічні відхилення, які проявлялися у ОСОБА_5 , мали місце з 2015 р.;

- нотаріус Радченко С.В., яка посвідчувала оспорюваний заповіт, вказала, що ОСОБА_5 була при добрій пам`яті, мала окуляри та читала зміст заповіту; зі слів нотаріуса, ОСОБА_5 повідомила, що у неї є дочка, з якою вона давно не спілкується і нізащо на неї квартиру не заповість;

- судом не прийнято до уваги записи лікаря-психіатра, який безпосередньо оглядав ОСОБА_5 у різні періоди часу та поставив остаточний діагноз: маячний розлад, виключивши діагноз «деменція»;

- підписи мешканців будинку, в якому проживала ОСОБА_5 , та голови Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» ОСОБА_15 у соціально-побутовій характеристиці ОСОБА_5 не засвідчені належним чином і відсутні докази, що її підписано саме цими особами.

ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду від 24.05.2021, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 . Зміст цієї апеляційної скарги тотожний змістові апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того, у цій скарзі міститься клопотання про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої слід доручити Українському науково-дослідному інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров`я України, виключивши як об`єкт дослідження та не враховуючи при проведенні експертизи соціально-побутової характеристики від 28.02.2021; на вирішення експертизи поставити наступні запитання: Чи страждала ОСОБА_5 на час складання заповіту 05.09.2015 на ім`я ОСОБА_4 на хронічний стійкий чи тимчасовий психічний розлад, за наявності у неї захворювань, зазначених у медичній документації? Якщо так, то на який саме? В якому психічному стані знаходилась ОСОБА_5 під час складання заповіту? Чи могла ОСОБА_5 за своїм психічним станом усвідомлювати, розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту?

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Денисенко С.В. просить скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 та ухвалити рішення, яким їх задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн 00 коп. Вимоги скарги зводяться до того, що рішення суду у справі від 24.05.2021 ухвалено за відсутності її учасників, що ОСОБА_2 не була повідомлена про час та дату його оголошення і що повне рішення складене 02.06.2021 та цього ж дня його копію отримано ОСОБА_16 . Отже саме з цієї дати у ОСОБА_2 виникла обґрунтована підстава для вимагання відшкодування судових витрат.

В іншій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Денисенко С.В. просить скасувати ухвалу суду від 30.06.2021 та ухвалити рішення про поновлення строку для подання заяви про відшкодування витрат на правову допомогу. Доводи скарги зводяться до того, що суд не вирішив по суті його заяви від 22.06.2021. Крім того, ОСОБА_2 не повідомлена про дату та час проголошення рішення у справі від 24.05.2021 і не була присутня під час його проголошення, копія рішення не була їй надіслана, а повне рішення ним отримано 02.06.2021. Тож з цього часу ОСОБА_2 стало відомо про ухвалення рішення у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 і її представник адвокат Денисенко С.В. підтримали апеляційні скарги останнього; ОСОБА_4 підтримав свою апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 подали заяву про розгляд справи у їх відсутність і про підтримання їхньої апеляційної скарги.

Обидві треті особи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що усі апеляційні скарги підлягають відхиленню.

У справі встановлено таке.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.07.1961, ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_2 (арк. 7 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1997, виданого згідно з розпорядженням (наказом) виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 29.01.1997 № 36, ОСОБА_5 та ОСОБА_17 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 ; право власності на квартиру зареєстровано у Прилуцькому бюро технічної інвентаризації за № 600/19 (арк. 26 т. 1).

19.01.2011 ОСОБА_5 уклала з Єврейським благодійним центром «Хесед Естер Чернігів» договір про надання безкоштовного обслуговування в програмі «Догляд на дому», відповідно до якого Центр зобов`язався надавати клієнту ( ОСОБА_5 ) перелік послуг у кількості та обсязі часу у відповідності до доданого до договору, графіка обслуговування без будь-якої компенсації зі сторони клієнта; договір укладений на 12 місяців та вважається переукладеним на наступний строк, якщо за 5 днів до закінчення строку його дії жодна зі сторін не повідомила другу сторону про розірвання договору (копія договору на арк. 20 т. 1).

Копіями індивідуальних планів роботи по догляду від 19.01.2011, 03.07.2011, 02.07.2012 підтверджується надання ОСОБА_5 робітницею ОСОБА_18 згаданих послуг; копією індивідуального плану від 01.10.2014 підтверджується надання ОСОБА_5 цих послуг робітницею ОСОБА_19 . Вказані послуги по догляду включали в себе: прибирання (кімната, санвузол, кухня), покупки та виконання доручень, купання, особиста гігієна, супроводження поза домом, приготування їжі (арк. 21, 22, 23, 24 т. 1).

Лікарем психоневрологічного відділення поліклініки Комунального лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» ОСОБА_5 призначено лікування Qvetironi 100 мг № 10 по 1/4 таблетки на ніч, про що свідчить копія рецепту лікаря № 2477 від 26.10.2013 (арк. 15 т. 1).

05.09.2014 ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. за реєстровим № 1226, відповідно до якого вона заповіла все своє майно ОСОБА_4 (копія заповіту на арк. 28). Цей заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 56497558, що підтверджується копією інформаційної довідки з нього № 51151110 від 06.03.2018 (арк. 31 т. 1).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.12.2014, яке набрало законної сили 06.01.2015, у справі № 742/5730/14 за позовом ОСОБА_5 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради про визнання права власності на квартиру, за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 у зв`язку з втратою свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1997 та на 1/2 частину цієї квартири у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_17 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія рішення на арк. 27 т. 1).

11.06.2015 ОСОБА_5 звернулася до Єврейського благодійного центру «Хесед Естер Чернігів» із заявою, в якій вказала, що відмовляється від патронатного працівника (копія заяви на арк. 25 т. 1).

Копія довідки голови Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» ОСОБА_10 від 18.12.2015 свідчить про те, що ОСОБА_2 з травня 2015 р. і по дату її видачі мешкає в АДРЕСА_2 , та послугами патронатної сестри не користується (арк. 13 т. 1).

Копією довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.09.2017 підтверджується факт проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації; а також факт проживання разом з ОСОБА_2 та реєстрацію за цією адресою її матері ОСОБА_5 - власника цієї квартири; у цій довідці також вказано, що ОСОБА_2 не працює, не займається підприємницькою діяльністю, не перебуває на обліку в центрі зайнятості, а здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_5 (арк. 8 т. 1).

У копії довідки про отримання (неотримання) допомоги Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради від 18.10.2017, виданої ОСОБА_2 , вказано, що остання перебуває на обліку в цьому Управлінні та їй відповідно до електронної бази даних з 18.09.2017 по дату видачі довідки призначено компенсаційні виплати як особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 років (арк. 9 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14.02.2018 (арк. 29).

Згідно з копією довідки Комунального закладу «Прилуцький міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 23 від 14.02.2018, причиною смерті ОСОБА_5 стала хронічна недостатність кровообігу ІІІ ступеня, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз (арк. 126 т. 2).

До майна померлої ОСОБА_5 Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 39/2018, про що свідчить копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51151168 від 06.03.2018 (арк. 30 т. 1).

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи Міськрайонного центру надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради № 209 від 06.03.2018, ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14.05.1997 по 21.02.2018 (арк. 10 т. 1).

Копією довідки голови Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» ОСОБА_10 від 06.03.2018 також підтверджується реєстрація місця проживання ОСОБА_5 за вищевказаною адресою до дня її смерті (арк. 11 т. 1).

З копії довідки психоневрологічного відділення поліклініки Комунального лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» № 189 від 17.05.2018, виданої слідчому Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, вбачається, що ОСОБА_5 перебувала на консультативному обліку у психіатра з діагнозом деменція з 2013 р. (арк. 14 т. 1).

06.03.2018 ОСОБА_2 звернулася до Прилуцької міської державної нотаріальної контори із заявою (вх. № 158) про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 21.06.2018 із такою ж заявою (вх. № 331) звернувся ОСОБА_4 13.07.2019 останній звернувся до цієї контори із заявою (вх. № 378) про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що був складений ОСОБА_5 на його ім`я. 13.07.2019 цією ж конторою ОСОБА_4 видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-730, відповідно до якого спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , складається з кв. АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 39/2018 до майна ОСОБА_5 (арк. 83-88 т. 2).

Копією довідки голови Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» ОСОБА_10 від 27.11.2018 засвідчено, що ОСОБА_2 проживає разом з сином за вищезазначеною адресою (арк. 12 т. 1).

Відповідно до копії постанови слідчого Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про закриття кримінального провадження від 31.01.2020, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру розслідувань за № 0000495 від 12.04.2019, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Підставою для закриття кримінального стало те, що обставини, наведені ОСОБА_2 у заяві до Прилуцького відділу поліції про підроблення заповіту, який склала її матір ОСОБА_5 , не підтвердилися. В ході проведення досудового слідства у цій справі було проведено експертизу, якою встановлено, що підпис у заповіті, про який йдеться, виконано ОСОБА_5 , що виключає наявність складової ознаки кваліфікації діяння за ст. 358 КК України. Крім цього, у відповіді психоневрологічного відділення Прилуцької міської лікарні щодо психічного стану ОСОБА_5 зазначено, що остання перебувала на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: маячний розлад органічного походження; 22.10.2013 хворій призначено квітерон 25 мг. на ніч; в подальшому маячна симптоматика зникла (арк. 34 т. 2).

14.04.2020 ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила кв. АДРЕСА_1 за 175048 грн 00 коп., яка належала ОСОБА_4 на підставі оспорюваного ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 435 (копія договору на арк. 9-10 т. 2).

Копією розписки від 14.04.2020 підтверджується отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 грошей у розмірі 175048 грн 00 коп. за продаж вказаної квартири (арк. 61 т. 2).

Право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру та його державна реєстрація згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51969756 від 14.04.2020 підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 206773298 від 14.04.2020 (арк. 11 т. 2).

З довідки голови Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» ОСОБА_10 від 20.04.2020 вбачається, що у кв. АДРЕСА_1 дійсно проживає ОСОБА_2 ; у цій квартирі ніхто не зареєстрований (арк. 7 т. 2).

28.02.2021 сусідами по будинку, в якому проживала ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та головою Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» ОСОБА_15 складено соціально-побутову характеристику на ОСОБА_5 , де зокрема зазначено про те, що остання потребує постійного догляду. Так, вона була дивною жінкою; з часом в неї стала проявлятися неадекватна поведінка: блукала безпричинно містом; сама з собою розмовляла, пояснюючи, що чує людей, які померли; заперечувала, що в неї є донька, бо вважала, що вона не може народжувати дітей; проявляла агресію до сусідів; неодноразово заливала сусідів, могла залишити включені газові конфорки, наражаючи себе та сусідів на небезпеку. З 2011 р. ОСОБА_5 взяв під опіку Благодійний фонд «Хесед», але як виявилося, цього було недостатньо. В жовтні 2013 р. у ОСОБА_5 стався психічний напад: вона викидала речі з вікна своєї квартири, змінилася її поведінка вона стала агресивною, не розуміла, де вона знаходиться, самостійно себе доглядати вже не могла. Сусідам та знайомим говорила, що спала 10 років, а лікарі її розбудили. З 2015 р. ОСОБА_2 постійно знаходилася біля матері, доглядала її. аби уникнути непередбачуваних наслідків. Останні півроку життя ОСОБА_5 не виходила з квартири, була прикута до ліжка, не відчувала реальності. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дочка була поруч (арк. 125 т. 2).

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Хуторок-132» є юридичною особою, яка здійснює діяльність з комплексного обслуговування об`єктів (основний) і яку очолює ОСОБА_15 з 05.11.2020 (арк. 136-137 т. 2).

Експертом ОСОБА_20 судово-психіатричного експертного підрозділу Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради щодо ОСОБА_5 проведено судово-психіатричну експертизу та надано висновок № 161 від 15.04.2021 (арк. 151-155 т. 2), відповідно до якого:

- у ОСОБА_5 на час складання заповіту - 05.09.2014 мав місце важкий психічний розлад у формі судинної деменції переважно атеросклеротичного генезу (F01.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду);

- ОСОБА_5 за своїм психічним станом у зв`язку з зазначеним у неї важким (тобто хронічним та стійким) психічним розладом була позбавлена здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту.

Згідно з вищевказаним висновком і копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичні особи: Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» і Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради мають один і той же ідентифікаційний код: 02006076 (арк. 151-155, 220-221 т. 2).

Аналізуючи надані докази і норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків.

Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» та Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради є однією і тією ж діючою юридичною особою, так як вони мають один і той же ідентифікаційний код. Тому доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» перебуває у процесі припинення, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

Висновок судово-психіатричної експертизи є допустимим доказом, який у ході розгляду справи не спростовано. Крім того, він узгоджується з усіма іншими наявними у справі допустимими доказами. Тому апеляційний суд з ним погоджується. Так, висновок експертизи виконано на основі матеріалів цивільної справи та медичної картки амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_5 № 4011278, що заведена психоневрологічним відділенням Прилуцької центральної лікарні, відповідно до якого у ОСОБА_5 внаслідок переважно атеросклеротичних процесів судин головного мозку протягом останніх років стало поступово наростати зниження пам`яті: вона забувала, як виконувати найпростіші господарські дії, перестала здійснювати за собою догляд, стала повністю безпорадною у побуті та дезорієнтованою в оточуючому середовищі.

Перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, яке не дозволяло їй самостійно здійснювати догляд за собою, підтверджується також дослідженими у справі індивідуальними планами роботи по догляду, які виконували соціальні робітниці.

Більшість допитаних у справі свідків підтвердили наявність у ОСОБА_5 відхилення з боку психіки.

ОСОБА_5 з 2013 р. мала документально зафіксований психічний розлад. Та обставина, що вона рідко зверталася за допомогою в компетентні медичні заклади, не свідчить про відсутність в неї такого розладу або про його зменшення. Натомість з наявних у справі та описаних вище доказів і висновку експерта вбачається прогресування психічної хвороби ОСОБА_5 за її життя.

Недопит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не призвело до неповноти з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи скарг про те, що усі психічні відхилення у ОСОБА_5 мали місце з 2015 р., спростовуються наявними у справі доказами.

Соціально-побутова характеристика ОСОБА_5 , складена сусідами, є документом довільного зразка. Чинне законодавство не вимагає нотаріальне посвідчення характеристики або посвідчення підписів осіб у ній. Крім того, у справі відсутні докази, що її сфальсифікованою.

Пояснення нотаріуса ОСОБА_21 суперечать описаним вище доказам і встановленим на їх підставі обставинам справи. До того ж нотаріус не є фахівцем у галузі психіатрії; виходячи з обсягу наданої їй інформації про взаємини учасників справи, вона не могла достеменно встановити здатність ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання оспорюваного заповіту.

Тож передбачені ч. 2 ст. 113 ЦПК України підстави для проведення повторної судово-психіатричної експертизи відсутні.

З вищевикладеного випливає, що оскаржуване ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення є законним та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни якого не встановлено.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Ця правова норма не містить вказівки про можливість поновлення строку для подання доказів понесення стороною судових витрат, а отже цей строк є припинальним.

Так як докази понесення ОСОБА_2 витрат на правову допомогу її представником адвокатом Денисенком С.В. подано 02.06.2021, тобто з пропуском строку на їх подання (який сплинув 31.05.2021), то суд І інстанції вірно залишив його заяву про відшкодування цих витрат без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України, питання про залишення заяви без розгляду вирішуються судом шляхом постановлення ухвали. На порушення цього припису, суд І інстанції додатковим рішенням від 16.06.2021 ухвалив про залишення без розгляду поданої 02.06.2021 представником ОСОБА_2 адвокатом Денисенком С.В. заяви про стягнення судових витрат в частині відшкодування витрат на оплату правової допомоги. Проте це процесуальне порушення не призвело до неправильності вирішення згаданого питання.

Доводи апеляційних скарг судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи та визначеним відповідно до них правовідносинам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Денисенка Сергія Вікторовича відхилити, а додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 червня 2021 року та ухвалу цього ж суду від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову виготовлено 08.11.2021.

Головуючий: Судді: