Справа № 524/6607/21
Провадження № 2/524/3633/21
18 жовтня 2021 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Лапік К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко Оксана Володимирівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору міни дійсним , -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про визнання договору міни дійсним.
В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 29 березня 1999 року на Кременчуцькій товарній біржі між нею та відповідачами укладений договір міни квартири, відповідно до якого вона з доньками обміняли належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 .
З метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру звернулася до приватного нотаріуса Дощенко О.В, за повідомленням № 4/01-16 від 08.0.2021 року роз`яснено щодо неможливості вчинення державної реєстрації права власності у зв`язку з тим, що вказаний договір міни не був нотаріально посвідчений, на момент укладення договору міни ОСОБА_7 була малолітньою
Ухвалою суду від 15.09.2021 року по справі відкрито спрощене провадження
Позивач ОСОБА_1 позов підтримує, просить задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись засобами рекомендованого поштового зв`язку та оголошенням на офіційному сайті судової влади України.
Треті особи приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у судове засідання не прибули.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.
Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
29 березня 1999 року на Кременчуцькій товарній біржі укладений договір міни квартири, відповідно до якого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обміняли належну їм квартиру АДРЕСА_1 на належну ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що на час укладення договору ОСОБА_7 була малолітньою, від її імені діяла мати.
Вказаний договір зареєстрований у КП «Кременчуцьке міське бюро технічної інвентаризації».
З метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О В., яка повідомила щодо неможливості розпорядження часткою нерухомості у зв`язку з тим, що вказаний договір міни не був нотаріально посвідчений, на момент укладення договору міни ОСОБА_7 була малолітньою
Відповідно до положень ст. 224 ЦК УPCP 1963 року, що була чинна на момент спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
В ст. 227 ЦК УPCP зазначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору, як зазначено в статті 47 цього Кодексу.
В той же час положеннями ч.2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Таким чином, договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.
Право укладати договір міни і реєструвати на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України „Про товарну біржу № 1956-ХП від 10.12.1991 року.
Однак, реєстрація договору на товарній біржі не може замінити його нотаріальне посвідчення. Проте, нотаріально посвідчити ці угоди сторони не можуть, оскільки біржовий договір вже зареєстрований в органах бюро технічної інвентаризації.
При вирішенні справи суд враховує, не лише одну біржову угоду, яка не є безумовною підставою для ухвалення рішення про визнання дійсним договору міни. Наданий суду біржовий договір є одним з письмових доказів того, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, однак визнання договору дійсним на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР є можливим за наявності сукупності і інших вимог, зазначених у цій правовій нормі.
Суд встановив, що на момент укладання біржового договору така угода була законною, відчужувач мав право на розпорядження майном, порушень прав інших осіб та малолітньої при цьому не відбулося.
Під час укладення договору міни нерухомості волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Угоди направлені на реальне настання правових наслідків.
Сторони, які були членами біржі, зокрема і позивач ОСОБА_1 діюча у власних інтересах та у інтересах малолітньої, досягли згоди з істотних умов угоди. Зі змісту біржового договору вбачається відсутність потреби у його нотаріальному посвідченні.
Крім того, дані щодо місця знаходження товарної біржі, її код ЄДРПУО, номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, станом на сьогоднішній день, відсутні.
Незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення, держава, здійснивши реєстрацію договору міни нерухомості, тим самим визнала право на обмін квартири за покупцем.
У позивача наявні правовстановлюючий документ, технічний паспорт на спірне майно, проведена реєстрація у спірній квартирі.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та кореспондуючих положень ч.2 ст. 220 ЦК України суди повноважні розглядати питання про визнання договорів дійсними у разі недотримання нотаріальної форми при їх укладенні. Подальше нотаріальне посвідчення договору у такому випадку не вимагається.
З викладеного та зважаючи на те, що державний реєстр прав власності на нерухоме майно не містить відомостей про державну реєстрацію права власності на квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною інформаційною довідкою, копія якої долучена до матеріалів справи та так само державний реєстр не містить відомостей про обтяження зазначеного нерухомого майна, що перешкоджали б задоволенню позову, суд доходить висновку про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту охоронюваних законом прав та інтересів щодо належного оформлення майна шляхом визнання договору міни дійсним відповідно, а тому заявлений позов підлягає задоволенню.
Судові витрати необхідно розподілити згідно ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76 81, 83, 133, 141, 142, 258, 264, 265, 273, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко Оксана Володимирівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору міни дійсним - задовольнити.
Визнати договір міни нерухомого майна від 29 березня 1999 року квартири АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстрований Кременчуцькою товарною біржею, реєстровий номер 2-230 - дійсним
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Предоляк