ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1211/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Омельченко К.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленков Віктор Сергійович про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленков Віктор Сергійович про визнання права власності на спадкове майно та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 14/100 часток житлового будинку за АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16.08.2018 вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 14/100 часток житлового будинку за АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , (який доводився їй батьком) та який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (який доводився їй дідусем) у зв`язку з тим, що нею при зверненні до нотаріуса не було надано оригіналу договору купівлі-продажу вказаних часток домоволодіння. Оскільки в позивача відсутній оригінал вказаного договору, вона звернулася до суду.

В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, слухання справи просив проводити без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Надав до суду відзив, в якому заперечували проти позовних вимог позивача та зазначили, що позивачем не надані докази, які підтверджують факт родинних відносин її з батьком та дідусем та факт проживання в зазначеній частині домоволодіння позивача та вищевказаних осіб.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати позовні вимоги позивача без його присутності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 14/100 часток житлового будинку за АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ХМР просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

Вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованими та незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Вказала, що при поданні до суду позовної заяви позивачем не було надано ані звіт про визначення ринкової вартості нерухомого майна, ані технічного паспорту зазначеного домоволодіння, ані навіть жодного фотознімку домоволодіння та його стану за вказаною адресою. На підставі вкладеного, існування житлового будинку ставиться під сумнів.

Послалась на те, що позивач взагалі не надає будь-яку технічну характеристику, яка могла б засвідчити відповідність житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме з моменту смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до моменту подачі позовної заяви. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування житлового будинку по АДРЕСА_1 , як предмету спору з тими самими технічними характеристиками, яким житловий будинок відповідав в 1960 році.

Адвокат Кузьмін Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останню просить залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, вказав, що, готуючись до звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, позивач обирав засіб захисту, виходячи із підстав відмови нотаріуса у вчиненні певних нотаріальних дій - відсутність оригіналу договору; в даному випадку державний нотаріус був першим, хто перевіряв усі документи, та хто виявив недолік - відсутність оригіналу договору, саме тому позивач звернувся до суду із вимогою про визнання права власності.

Послався на те, що технічна документація на домоволодіння надавалася до суду першої інстанції для огляду в судовому засіданні, та якщо б відповідач (представник) скористувався своїм правом на прийняття участі у судовому засіданні, він би звісно побачив цю документацію.

До відзиву додав будинкову документацію, яка була передана позивачці її дідусем та батьком та вказана документація надавалася нотаріусу при зверненні.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та за відсутності третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце її розгляду, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до норм ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Наведеній нормі цивільного процесуального права оскаржене рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.1928 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передано у спільну власність домоволодіння АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу.

20 грудня 1958 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 72/100 частини від усього домоволодіння АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, відповідно, у власність ОСОБА_6 перешла 10/100 частин домоволодіння та 1/6 частина всіх надвірних будівель, у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_2 - по 19/100 частин домоволодіння та 1/6 частин всіх надвірних будівель кожному, у власність ОСОБА_7 -24/100 частин домоволодіння та 1/6 частин всіх надвірних будівель, що підтверджується відповідним договором дарування.

Згідно з копіями свідоцтв про народження батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був дідусем позивача та відповідно батьком ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 з 03 травня 1972 року по день смерті мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з ним на день смерті мешкали та постійно проживали його донька - ОСОБА_1 та онука - ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою комітету району в м. Харкові жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова № 75 від 26 лютого 2013 року та записами в домовій книзі на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на час його смерті вона була зареєстрована (прописана) разом з ним.

Як встановлено матеріалами справи, оформити спадщину після смерті батька позивач не може з наступних підстав.

Для оформлення спадкових прав після смерті батька позивач звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 6 з відповідною заявою, на яку отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.08.2016 за №2783/02-31, якою ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_2 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 14/100 часток житлового будинку за АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що правові документи на нерухоме майно на ім`я померлого ОСОБА_3 відсутні, як то необхідно, відповідно до п. 4.12 та п. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, та ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Як було встановлено судом, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 залишилася його донька ОСОБА_1 (позивач по справі). ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майно, оскільки на день смерті проживала разом з батьком ОСОБА_2 .

Факт проживання позивача на момент смерті разом зі спадкодавцем підтверджується записами в домовій книзі та відміткою в паспорті громадянина України про зареєстроване місце проживання, а також довідкою.

Однак, при цьому позивач не отримав у нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на 14/100 часток житлового будинку за АДРЕСА_1 .

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції встановив, що обставини, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

На підставі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно із вимогами п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Розглядаючи справу, суд приймає до уваги положення ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

У відповідальності до ст. ст. 1216-1223, 1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи зазначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст.1261-1265 ЦК України. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Вирішуючи справу, суд виходив з положень ч. 2 і 3 ст. 1223 ЦК України, якими передбачено, що у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини являється день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою (частина 3 статті 46 ЦК України).

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

На підставі вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки доводи скарги належним чином не доведені і вони висновків суду не спростовують, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.