Житомирський апеляційний суд
Справа №276/134/21 Головуючий у 1-й інст. Бобер Д. О.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Миніч Т.І.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м. в м.Житомирі цивільну справу №276/134/21 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент- Банк» на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бобра Д.О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 4 грудня 2019 року між АТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 укладений договір, згідно з яким банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 підписала заяву, відповідно до якої погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. При укладенні вказаного договору відповідачка надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Разом з тим, свої зобов`язання за фактичне використання кредитних коштів вона належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 6 грудня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 23912 грн. 48 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 17382 грн. 71 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 6379 грн. 77 коп., а також 150 грн. штрафу.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 23912 грн. 48 коп.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17382 грн. 71 коп. та 1648 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідачка підписала паспорт кредиту, відповідно до якого погодилася з умовами кредитування. Кредитні кошти були перераховані на її рахунок, вона користувалася цими коштами. Розрахунок заборгованості нею не спростовано.

Вказує, що паспорт кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор, погоджений сторонами, оскільки він зазначений особисто відповідачем в анкеті-заяві. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги паспорт кредиту й відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 4 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ Акцент-Банк.

Окрім вказаної анкети заяви позивач надав суду витяг з Умов та правил надання банківський послуг в АТ « Акцент-Банк», яким передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами, а також сплату штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідачка належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 6 грудня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 23912 грн. 48 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 17382 грн. 71 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 6379 грн. 77 коп., а також 150 грн. штрафу.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору сторони не погодили відсоткову ставку та порядок нарахування неустойки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки підписана відповідачкою заява не містить умов щодо нарахування відсотків та неустойки.

В постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Наявний в матеріалах справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг передбачає можливість нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафу. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови ( тарифи) були надані відповідачці для ознайомлення та були погоджені нею при підписанні анкети-заяви.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсоткової ставки за користування кредитом, а також порядку нарахування штрафу, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Лише факт безпосереднього підписання позичальником Умов та правил може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків та штрафу, умови та порядок їх нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що при укладенні договору з відповідачкою банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону- споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач також посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 підписала паспорт кредиту.

Так, відповідно до положень частин 1 та 2 статті 9 Закону України Про споживче кредитування кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою ( паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі ( у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг, а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про електронну комерцію), із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України Про споживче кредитування обчислення реальної річної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

У частині 1 статті 13 цього Закону зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі ( у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг, а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про електронну комерцію). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Частиною 1 статті 14 вказаного Закону передбачено, що договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Законодавством передбачено, що паспорт споживчого кредиту може бути підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора.

Однак, долучена до матеріалів справи копія паспорта споживчого кредитування складається з двох частин, викладених різними шрифтами. Ці частини відрізняються також й форматом викладення інформації. На першому аркуші вказаного документа зазначено, що реальна річна процентна ставка становить 58,28 % ( для картки « Універсальна») та 56,44 % ( для картки «Універсальна Gold»). Однак, доказів того, що саме така відсоткова ставка була погоджена з позичальником, суду не надано, оскільки електронний підпис міститься лише на другому аркуші, який, як зазначалось вище, є відмінним від першого. Окрім того, заслуговує на увагу й та обставина, що у розрахунку заборгованості банк застосовував відсоткову ставку у розмірі 44,4 % ( поточна) та 88,8 % ( прострочена). Таким чином, суд першої інстанції обгрунтвоано не взяв до уваги паспорт кредиту й відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та штрафу.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

В частині стягнення заборгованості зі сплати тіла кредиту рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" залишити без задоволення, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: