КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №760/5049/20
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

10 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року (суддя Шереметьєва Л.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року позов задоволено.

На вказане рішення суду 16 лютого 2021 року та 23 липня 2021 року АТ «Кредобанк» в особі адвоката Павленка С.В. направило до Солом`янського районного суду міста Києва апеляційні скарги, які є ідентичними за змістом.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 28 жовтня 2021 року.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху з визначенням строку для надання відповідачем документів про доплату судового збору.

5 листопада 2021 року на електронну пошту Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С.В. про усунення недоліків, яке підписане електронним підписом Павленка С.В. , в якому представник відповідача стверджує, що АТ «Кредобанк» за подання апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року сплачено судовий збір у повному розмірі відповідно до Закону України «Про судовий збір, і не потребує доплати, як про це зазначено в ухвалі судді Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року, оскільки позовні вимоги носять немайновий характер.

При цьому, адвокат Павленко С.В. посилається на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у якій зазначено, що при пред`явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності, розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають

грошовій оцінці.

Колегія суддів вважає доводи представника АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С.В. безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019р. у справі № 907/9/17.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач визначив ціну позову - 531 141грн 92коп. та зазначив, що звільнений від сплати судового збору відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як споживач фінансових послуг.

Позивачем оспорюється виконавчий напис нотаріуса, яким за рахунок звернення стягнення на рухоме майно ОСОБА_1 , пропонувалося погасити заборгованість за кредитним договором у сумі 482 629грн 02коп.

Виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, позивачем оспорюється розмір заборгованості, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 176 ЦПК України при поданні позову, позивачем визначається ціна позову в залежності від оспорюваної суми у такому виконавчому документі.

Крім того, як зазначає Велика Палата Верховного Суду (справи № 137/1666/16-ц, 916/3006/17), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мають вартісну оцінку, носять майновий характер, оскільки у результаті виконання виконавчого напису зменшуються або припиняються грошові вимоги кредитора до боржника, а суд здійснює перевірку розміру заборгованості боржника, тому розмір судового збору визначається із ставок, які передбачені для позовних вимог майнового характеру.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

В ухвалі від 2 листопада 2021 року було зазначено, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мають вартісну оцінку, тому носять майновий характер, крім того, було наведено обґрунтування визначення судом розміру судового збору та необхідність його доплати відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 5 978грн 24коп.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено й в статті 129 Конституції України.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита необхідна для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Отже, вимога про оплату судового збору не є перепоною для звернення до суду та не порушує гарантованого права сторони на судовий захист, а направлена на відшкодування витрат, які несе держава, для забезпечення здійснення правосуддя.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин, встановлення діючим законодавством права на апеляційний перегляд справи, не може бути підставою для невиконання особою, яка бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, норм законодавства, які визначають дотримання певних умов для здійснення такого права, зокрема, сплату судового збору, що передбачено Законом України «Про судовий збір».

Отже, вимога сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги не суперечить судовій практиці Європейського суду з прав людини і не може вважатися перешкодою у доступі до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки апеляційна скарга АТ «Кредобанк» не відповідає вимогам ст. 356ЦПКУкраїни, так як не оплачена судовим збором у встановленому законом розмірі, у наданий строк АТ «Кредобанк» та його представник - адвокат Павленко С.В. недоліки не усунули, апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вважати неподаною та повернути відповідачу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк