Справа № 478/1006/21 Провадження № 2/478/280/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року. смт. Казанка

23 вересня 2019 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Іщенко Х.В., за участю секретаря судових засідань Луговської А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості в сумі 11682 грн. 79 коп., з яких: 7867 грн. 43 коп. - заборгованість тілом кредиту (простроченим); 3815 грн. 36 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (простроченими), у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами 20.09.2008 року кредитного договору № б/н, а також про стягнення судових витрат у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 20.09.2008 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредиту тавідсотках за користування ним, що станом на 25.07.2021 року складає 11682 грн. 79 коп.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, з поданого до суду одночасно з позовною заявою клопотання вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без участі його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи був повідомлений завчасно та належним чином шляхом. Надав до суду заяву з якої вбачається, що позивач позовні вимоги заперечує в повному обсязі, просить справу розглядати без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку.

Відповідно до частин першої, другої, статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 1 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12).

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Позичальник погодилася, про що свідчить довідка про умови кредитування з її підписом, що процентна ставка за договором буде становити 2,5% на місяць (30% на рік) із розрахунку 360 днів у році.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, відповідачем не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

Протягом дії договору позичальником 24 червня 2011 року було отримано три кредитні картки: 20.09.2008 року з терміном дії до грудня 2011 року, 17.12.2011 року з терміном дії до жовтня 2015 року та 17.12.2011 року з терміном дії до грудня 2015 року. Інших карток відповідачу не видавалося, а отже всі нарахування за кредитним договором по відсотках закінчуються останнім днем грудня 2015 року.

20.09.2008 ОСОБА_1 . Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 250,00 грн, який у подальшому був збільшений до 8000 грн.

Так, з виписки, наданої Банком по рахунку клієнта, вбачається, що за період часу з 20.09.2018 року відповідач користувалася вказаними картками, знімала кошти з банкоматів, здійснювала оплати та покупки, поповнювала мобільний телефон, здійснювала перекази тощо.

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами а отже є доведений факт отримання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та користування цим кредитом.

Як було вище означено, строк дії кредитної картки (№ НОМЕР_1 ) закінчився 31 грудня 2015 року.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, б/№, від 20.09.2008 року, станом на 31.12.2015 року (дата закінчення договору) заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становила: поточна заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 7734,4 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками - 2478,62 грн., що разом становить 10213,02 грн.

31.05.2016 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису, яка була задоволена. 31.05.2016 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4581, про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості, в розмірі 16327,66 грн., що свідчить про нарахування Банком відповідачу відсотків за межами строку дії договору, що є неправомірним.

26.07.2016 року Казанківським РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження за № 51765291 про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за виконавчим написом.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, б/№, від 20.09.2008 року, відповідачем, 12.04.2017 року було здійснено оплату в рахунок погашення заборгованості, в сумі 15607,66 грн., що значно перевищує суму заборгованості, яка виникла перед Банком станом на 31.12.2015 року (дата закінчення договору).

Здійснення вище означеного платежу в сумі 15607,66 грн. підтверджується також наданою банком випискою з карткового рахунку відповідача.

28.03.2017 року державним виконавцем Казанківського РВ ДВС головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Чередніченко В.В. була винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження по примусовому стягненню із ОСОБА_1 за виконавчим написом № 4581 від 31.05.2016 року кредитної заборгованості в сумі 16327,66 грн. на користь АТ КБ «Приватбанк». В постанові про закриття провадження було зазначено, що борг боржником сплачено в повному обсязі, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10-13, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 50) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя Іщенко Х.В.