КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 755/6053/21

провадження № 22-ц/824/13758/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

зацікавлені особи - державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Чеграчі Дмитро Іванович, Акціонерне товариство «Альфа-Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року у складі судді Чех Н.А.

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чеграчі Дмитра Івановича, заінтересована особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступник якого Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чеграчі Дмитра Івановича.

Скаргуобґрунтовував тим, що ним було направлено державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження № 50258493, де він є боржником.

Зазначав, що 22 березня 2021 року йому надійшла відповідь про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, з чим він не погодився.

Стверджував, що 09 квітня 2015 року Третейський суд ухвалив рішення, яким стягнув з нього та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №028/25-564 від 28 грудня 2007 року на загальну суму 388 344,20 грн.

Звертає увагу, що 31 липня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 755/13104/15-ц про стягненняз ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором на суму 388 344,20 грн, третейський збір - 4 283,45 грн та по 123,80 грн судового збору.

Вказував, що за заявою стягувача були відкриті виконавчі провадження: ВП №50258493 (22 лютого 2016 року) про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 392 751,45 грн за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва №755/13104/15 від 12 серпня 2015 року; ВП №54982143 (23 жовтня 2017 року) про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 392 751,45 грн за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва №755/13104/15 від 12серпня 2015 року.

Зазначав, що 20 квітня 2018 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дніпровського РВ ДВС ТУЮ у м. Києві із заявою про повернення виконавчого документу №755/13104/15, виданого 12 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у виконавчому провадженні ВП № 54982143.

Постановою від 26квітня 2018 року виконавчий лист у відношенні ОСОБА_2 було повернуто стягувачу. Однак, виконавче провадження № 50258493 у відношенні нього залишилось відкритим.

Звертав увагу також на те, що постанову про стягнення виконавчого збору та витрат у відношенні ОСОБА_2 виведено в окремі виконавчі провадження №56500743 та №56500794. Про рішення Третейського суду їм (боржникам) не було відомо, дізналися лише в липні 2019 року. Від державного виконавця стало відомопро відкрите виконавче провадження у приватного виконавця Кравець В.В. та щодо відкриття приватним виконавцем Шмідт К.В. виконавчого провадження про стягнення боргу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса Чуловського В.А. від 11 грудня 2017 року, який звернув стягнення на предмет іпотеки - квартируАДРЕСА_1 , задовольнивши частину вимог стягувача урозмірі 450 025,04 грн. Банк отримав після реалізації 450 025,04 грн.

03травня 2019 року приватним виконавцем Кравцем В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57810501 та 28жовтня 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 26500743 відносно ОСОБА_2 .

Однак, виконавче провадження № 50258493 щодо ОСОБА_1 так і залишилось відкритим.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що 20 квітня 2018 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дніпровського РВ ДВС ТУЮ у м. Києві із заявою про повернення виконавчого документу №755/13104/15, виданого 12 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у виконавчому провадженні № 54982143.

Вказує на те, що постановою державного виконавця від 26 квітня 2018 року виконавчий лист №755/13104/15, виданий Дніпровським районним судом 12 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у ВП №54982143 в загальній сумі 392 751,45 грн. було повернуто стягувачу.

Однак, виконавче провадження № 50258493 від 22 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором за цим же виконавчим листом залишено відкритим.

Звертає увагу суду на те, що у постанові приватного виконавця Шмідт К.В. про відкриття виконавчого провадження № 57810374 від 28 листопада 2018 року, зазначено, що нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 , було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по договору кредиту №028/25-564 від 28 грудня 2007 року.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду зі скаргою на бездіяльність ДВС у вигляді не закриття виконавчого провадження у зв`язку з погашенням боргу шляхом реалізації предмету іпотеки за іншим виконавчим провадження, відкритим на підставі виконавчого напису нотаріуса, ОСОБА_1 обрав неналежний та неефективний спосіб захисту своїх майнових прав.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09 квітня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №028/25-564 від 28 грудня 2007 року в сумі 388 344,20 грн та третейський збір - 4 2283,45 грн. З рішення вбачається, що сума боргу розрахована станом на 12.09.2014 року та складається з: заборгованість за кредитом - 197 299,36 грн, заборгованість за відсотками - 150 017,45 грн, пеня - 22 577,75 грн, інфляція - 18 449,63 грн.

31 липня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва розглянуто заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду та 12 серпня 2015 року видано виконавчі листи № 755/13104/15-ц, на підставі яких відкрито виконавчі провадження №50258493 (боржник ОСОБА_1 ) та № НОМЕР_1 (боржник ОСОБА_2 ).

11 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за заявою ПАТ «Укрсобанк», яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задоволено частину вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за період з 01 лютого 2015 року по 13 жовтня 2017 року, а саме: строкова заборгованість - 97 843,36 грн, прострочена заборгованість - 99 456,00 грн, строкова заборгованість за відсотками - 11 607,87 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 241 117,81 грн. Сума боргу становить 450 025,04 грн. Напис зареєстровано в реєстрі за № 29074.

28 листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. на підставі виконавчого напису №29074 від 11 грудня 2017 року у відношенні боржника ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження №57810374. У відношенні боржника ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №57810501 приватним виконавцем виконавчого округу Кравцем В.В.

29 березня 2019 року ДП «Сетам» проведено електронні торги щодо квартири АДРЕСА_1 , яка була реалізована за 779 847 грн.

03 травня 2019 року приватний виконавець Кравець В.В. закрив виконавче провадження № 57810501 у відношенні ОСОБА_2 у зв`язку з фактичним виконанням за виконавчим документом.

20 квітня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» подано до Дніпровського ВДВС ГТУЮ у м. Києві заяву про повернення виконавчого листа №755/13104/15-ц у відношенні боржника ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження (ВП № 54982143).

26 квітня 2018 року головним державним виконавцем Клітченко О.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виведено в окремі провадження.

28 жовтня 2019 року заступником начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Макаренком С.В. винесено постанови про закінчення виконавчого провадження у відношенні боржника ОСОБА_2 про стягнення витрат (ВП № 56500794) та виконавчого збору (ВП № 56500743) у зв`язку з повним виконанням.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрсоцбанк» щодо кредитного договору та отримав відповідь за № 1048-04.3-б/б від 04 липня 2019 року, в якій повідомлено про заборгованість станом на 04 липня 2019 року у розмірі 515 402,21 грн, з яких: заборгованість по відсоткам - 41 371,38 грн, пеня - 474 030,83 грн.

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про закінчення виконавчого провадження №50258493 у зв`язку із погашенням боргу за кредитним договором за рахунок реалізації предмету іпотеки.

У відповіді від 17 березня 2021 року № 21944 начальник виконавчої служби повідомив про відсутність підстав для закриття виконавчого провадження, так як заяв від стягувача про відсутність заборгованості згідно виконавчого документу не надходило.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням; 17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

За змістом статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що кошти отримані в кредит становлять 204 520,44 грн, строк виконання зобов`язання - 28 грудня 2022 року.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09 квітня 2015 рокустаном на 12 вересня 2014 року стягнуто суму основного боргу в розмірі 197 299,36 грн та суму відсотків - 150 017,45 грн.

За виконавчим написом станом на 13 жовтня 2017 року стягнуто суму основного боргу - 197 299,36 грн та відсотки - 252 725,68 грн.

Отже, сума боргу за тілом кредиту по рішенню третейського суду є аналогічною до суми боргу за тілом кредиту по виконавчому напису та складає 197 299,36 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчим написом нотаріуса стягнуто борг в сумі 450 025,04 грн, який є більшим за борг за рішенням третейського суду та відповідає боргу за виконавчим написом. Обидва документа встановлюють суми боргу за тілом кредиту та відсотками, які є сплачені, що свідчить про виконання судового рішення та виконавчого листа.

Звертаючись зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 посилається на погашення всього боргу шляхом реалізації предмету іпотеки за іншим виконавчим провадження, відкритим на підставі виконавчого напису нотаріуса, тоді як стягувач заперечує це, вважаючи, що борг не погашено. Вважає, що саме державним виконавцем не дотримано законодавства та неправомірно не закрито виконавче провадження відносно нього.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Чеграчі Д.І. у вигляді відмови у закінченні виконавчого провадження ВП №50258493 відносно ОСОБА_1 , обрав неналежний та неефективний спосіб захисту своїх майнових прав, оскільки у даному випадку при наявності не виконаного виконавчого листа та відкритого виконавчого провадження ВП №50258493 (22 лютого 2016 року) про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 392 751,45 грн за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва №755/13104/15 від 12 серпня 2015 року,не представляється можливим зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Право ОСОБА_1 підлягає захисту в порядку, встановленому законом, шляхом звернення до суду в позовному провадженні.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та подані сторонами докази, надав їм належну правову оцінку та правильно застосувавши норми матеріального права вірно вирішив, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками місцевого суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «26» жовтня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик