Провадження №2/369/2293/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Житар А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Зінкевича Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №4 в м. Києві заяву представника позивача Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» адвоката Зубицької Любові Миколаївни про відвід судді по цивільній справі за позовом Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонова Тетяна Анатоліївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Оксана Олександрівна про визнання договору позики удаваним, договору дарування - фіктивним та визнання права власності на об`єкт нерухомості, -, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонова Тетяна Анатоліївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Оксана Олександрівна про визнання договору позики удаваним, договору дарування - фіктивним та визнання права власності на об`єкт нерухомості.

19 жовтня 2021 року через канцелярію суду представником позивача Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» адвокатом Зубицькою Любов Миколаївною було подано заяву про відвід судді у якій вона просила суд відвести суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубае Тетяну Володимирівну від розгляду цивільної справи №369/13642/17 за позовом Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонова Т.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. про визнання договору позики удаваним правочином, визнання права власності на об`єкт нерухомості.

Під час судового засідання 13.08.2021 стали відомі обставини, які викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості та об`єктивності судді.

Так, під час судового засідання 13.08.2021 судом розглядались клопотання сторони позивача про допит свідків ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), які проживають за кордоном, у порядку міжнародного співробітництва, клопотання про витребування доказів від банку, який знаходиться в юрисдикції Литовської Республіки, а також заява про зміну предмета позову.

Розглянувши усі вказані клопотання та заяву, суддя Дубас Т.В. відмовила у їх задоволенні з однієї лише незрозумілою підстави, такої як значна тривалість розгляду справи та неподання вказаних заяв та клопотань раніше, не зазначивши більше жодного із обґрунтувань.

У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином, сторона Позивача мала всі законні підстави звернутись як із заявою про зміну предмета позову, так і з клопотаннями про витребування доказів та допит свідків, які проживають за кордоном, у порядку міжнародного співробітництва, на етапі підготовчого судового засідання, яке ще тривало у справі 369/13642/17. При цьому, слід звернути увагу, що стороною Позивача було належним чином обґрунтовано необхідність подання саме цих клопотань та заяви, а також обґрунтовано неможливість подання цих клопотань та заяви раніше.

По-друге, незрозумілими є доводи суду про те, що справа вже триває занадтно довго і сторона Позивача могла заявити зазначені вище процесуальні документи раніше. Так, дійсно справа була розпочата ще у грудні 2017 року. Однак, слід звернути увагу, що справа майже 2 роки була зупинена та взагалі не розглядалась, оскільки спочатку вона була зупинена через розгляд спочатку у Київському апеляційному суді, а потім у Верховному Суді, питання про накладення арешту на нерухоме майно, яке в тому числі є предметом цього спору, а потім через призначення та проведення почеркознавчої експертизи. Окрім того, справа зупинялась також у зв`язку із змінами суддів по справ. Так, спочатку справу розглядав суддя Волчко А.Я., якого згодом було відсторонено. Суддя ж Дубас Т.В. прийняла справу до свого розгляду лише 05.07.2019, та з того моменту відбулось лише 2 судових засідання - 02.03.2020 та 12.05.2020.

За таких обставин, фактично через постійні зміни суддів, перегляд у судах вищих інстанцій, а також через проведення експертизи, справа фактично стояла на місці та не розглядалась, у зв`язку із чим і минуло стільки часу. Вважаємо, що посилання на значний минулий час з початку розгляду справи може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду.

Представник позивача зазначає, що питання допиту свідків взагалі вже було вирішено судом раніше, разом із поданням позову наприкінці 2017- початку 2018 року, шляхом задоволення цих клопотань про допит свідків. Однак, сторона Позивача неодноразово звертала увагу суду на той факт, що у 2017-2020 роках не існувало обставин, які наразі суттєво ускладнюють прибуття свідків до території України, у зв`язку із чим і були заявлені клопотання про їх допит на території іншої держави, шляхом використання механізму міжнародного співробітництва.

При цьому, обставини, які можуть підтвердити вказані свідки, мають ключовий характер для всебічного та об`єктивного розгляду справи, про що було зазначено у самому клопотанні.

Звертає увагу суду на те, що при розгляді даної справи представники відповідача 1 різко змінили свою позицію: якщо раніше факт отримання відповідачкою 1 коштів за договором нею не заперечувався, то на даний момент у своїх поясненнях сторона відповідача 1 стверджує про не отримання жодних коштів від позивача на банківський рахунок відповідачки 1. За таких обставин наведені вище особи ( ОСОБА_4 ОСОБА_5 ) могли повідомити відомі їм обставини, які мають суттєве значення для справи особливо із урахуванням нової позиції відповідача 1 щодо невизнання фактичних обставин справи, на які посилається позивач.

Також, ними було повідомлено суд про те, що на даний момент існують обставини які суттєво утруднюють можливість прибуття зазначених осіб у суд з метою надання відповідних показань.

Так, як вбачається із повідомлень компетентних органів України, із 25.10.2015 року Державна авіаційна служба України прийняла рішення про повне припинення повітряного сполучення між Україною та РФ. Наведена інформація підтверджується повідомленням, розміщеним на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (адреса інформації в глобальній мережі Інтернет: https://www.kmu.gov.ua/news/248547944).

Крім того, відповідно до Постанови КМ України від 3 квітня 2019 р. № 374 «Про внесення змін до Положення про використання повітряного простору України» заборона на використання повітряного простору України встановлюється на нерегулярні рейси (польоти) між пунктами відправлення, розташованими на території України, та пунктами призначення, розташованими на території держави-агресора, та у зворотному напрямку (за винятком рейсів (польотів), необхідних для забезпечення діяльності місій міжнародних організацій - Організації Об`єднаних Націй, Організації з безпеки і співробітництва в Європі, Червоного Хреста).

Крім вказаного, з 00 год. 00 хв. 26 травня 2021 року уряд України запровадив заборону на виконання авіаційних перевезень між Україною та Республікою Білорусь. Наведена інформація підтверджується повідомленням, розміщеним на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України.

На даний момент можливість авіаперельотів із Росії в Україну можлива тільки із пересадками у інших країнах, що вимагає суттєвих додаткових витрат часу, коштів та організаційних заходів, пов`язаних із особливостями транзиту іноземних громадян у відповідних країнах, зокрема, отримання транзитних віз, організації місця перебування на час транзиту, організації відповідних трансферів, проведення тестування та/або проходження процедури вакцинації, придбання страхових полісів тощо.

З урахуванням відстані між Києвом (Україна) та Санкт-Петербургом (Російська Федерація) шлях іншими видами транспорту, крім авіаційного, займе щонайменше дві доби і при цьому пропуск позивача на територію України не гарантований в силу встановлених Урядом України карантинних обмежень.

Таким чином, прибуття свідків для дачі показань суттєво ускладнене із незалежних від них об`єктивних причин, які не існували при поданні позову.

Також, нами було повідомлено суду про спроби невідомих осіб змусити позивача відмовитись від позову у цій справі шляхом погроз та психологічного тиску. Щодо наведених обставин компетентними органами Російської Федерації відкрито кримінальну справу. Вказане підтверджується, зокрема, листом УМВС Кіровського району міста Санкт-Петербург від 22.07.2020 р. за номером 64/31-19318, а також відповідними аудіо та відеозаписами, які також були надані для суду для аналізу та вивчення, які мали суттєве значення для обґрунтування клопотання про звернення із судовим дорученням.

Стосовно листа УМВС Кіровського району міста Санкт-Петербург від 22.07.2020 р. за номером 64/31-19318, то слід зауважити, що, відповідно до ч. 2 ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року (ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР) учасниками якої є і Україна, і Російська Федерація, документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

За таких умов позивач по справі ( ОСОБА_5 ) має обґрунтовані побоювання стосовно власної безпеки у випадку його особистого прибуття в Україну.

Стосовно свідка по справі ОСОБА_4 , то він, хоч і є громадянином України, то на даний момент зазначена особа змінила своє місце постійного проживання і постійно проживає на території Російської Федерації, що також підтверджувалось відповідними документами та долучалось до клопотання. ОСОБА_4 постійно проживає у Російській Федерації, місто Санкт-Петербург, внутрішньо-міська територія, муніципальний округ Південно-Приморський, Ад. За таких умов, прибуття зазначеного свідка для дачі показань буде у тій же мірі утруднене, що й для позивача в частині неможливості скористатись авіаційним транспортом для прямого перельоту із Росії в Україну.

Також зауважує, що ОСОБА_2 (відповідач 1 по справі), як колишня цивільна дружина свідка ( ОСОБА_4 ), звернулась в порядку наказного провадження до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення із свідка аліментів.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу ОСОБА_2 . Дарницький районний суд міста Києва видав судовий наказ від 23.04.2018 р. у цивільній справі № 753/5584/18, яким наказав стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.03.2018 і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 176 грн. 20 коп. Допустити негайне виконання судового наказу про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі зазначеного наказу Дарницького районного суду міста Києва від 23.04.2018 державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Києва 09.10.2018 було відкрите виконавче провадження №57382379.

В межах виконавчого провадження №57382379 державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Києва було винесено постанову від 07.02.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, яким ОСОБА_4 було встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Наявність відповідного обмеження підтверджується наданою представником відповідача 1 копією відповідної постанови про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, наявною в матеріалах справи (т. 3, а.с. 211).

Сторона Позивача неодноразово звертала увагу суду на те, що провадження у даній справі було відкрите 08.12.2017, а всі дії стосовно заборони виїзду ОСОБА_4 за межі України були ініційовані відповідачкою 1 та здійснені державним виконавцем лише 07.02.2020. Наведене вказує на обізнаність відповідачки 1 про проживання свідка на території Російської Федерації і вжиття нею умисних дій з метою максимального ускладнення можливості свідку прибути в Україну для дачі показань.

У зв`язку із проживанням свідка у іншій державі ОСОБА_4 дізнався про наявність відповідного судового наказу про стягнення аліментів та відповідне виконавче провадження, у тому числі про існування заборони виїзду, лише восени 2020 року. Усі наведені події відбулись без відома свідка, свідок заперечує законність відповідних рішень та на даний момент ним вчиняються дії щодо їх скасування та відновлення можливості ОСОБА_4 вільно пересуватись. Однак, на даний момент, незважаючи на вжиті свідком заходи і навіть погашення заборгованості по аліментам, заборона виїзду свідка за межі України до сьогодні не скасована. Саме це також і послугувало об`єктивною причиною неможливості подання клопотання про звернення із міжнародним дорученням про допит свідка, оскільки його прибуття для дачі показань у судове засідання потягне для нього суттєві ризики у вигляді неможливості повернутись до свого постійного місця проживання та до нормального життя.

Однак, з незрозумілих причин суддею Дубас Т.В. взагалі не досліджувались вказані докази щодо обґрунтування неможливості вільного та безпечного прибуття свідків на територію України та неможливості подання такого клопотання раніше, що може свідчити про необ`єктивність та упередженість судді.

Стороною Позивача було повідомлено суд про нагальну та реальну потребу у витребуванні доказів, які мають надзвичайно важливе значення для розгляду цієї справи.

Так, відомості, які може надати вказаний у клопотанні банк, можуть підтвердити факт пересилання коштів від Позивача до Відповідача 1, що є безпосереднім предметом доказування.

При цьому, сторона Позивача звертала увагу суду на обґрунтування неподання такого клопотання раніше. Так із самого початку судового розгляду Відповідач-1 у своєму відзиві на позовну заяву, самостійно зазначає про факт отримання коштів та укладення договору позики, зазначивши, що листування сторін через електронну пошту «засвідчують правомочність договору позики, який укладено з дотриманням норм закону та, який не підпадає під ст. 203 ЦК України».

Таким чином, Відповідач-1 самостійно підтвердив факт отримання коштів від Позивача за договором позики. За таких обставин цей факт не потребував додаткового доказування, оскільки підтверджувався наявними та наданими суду разом із позовною заявою доказами, а також безпосередньо самим Відповідачем 1.

Однак, в подальшому, як і зазначалось, при розгляді даної справи представники відповідача 1 різко змінили свою позицію: якщо раніше факт отримання відповідачкою 1 коштів за договором нею не заперечувався, то на даний момент у своїх поясненнях сторона відповідача 1 стверджує про не отримання жодних коштів від позивача на банківський рахунок відповідачки 1. Такі обставини виникли вже після подання позову та спливу значного періоду часу, що змусили сторону Позивача тільки наразі доводити факт отримання коштів, пересилання яких було здійснено саме через банк, який знаходиться у юрисдикції Латвійської Республіки. Доведення вказаного факту має надзвичайно важливе значення для всебічного та об`єктивного розгляду справи, що має забезпечувати саме суд.

Більше того, подібні дії сторони Відповідача 1 можуть свідчити про зловживання своїми процесуальними правами, що є неприпустимим згідно із положеннями ст. 44 ЦПК України.

Тож, відмову суду у задоволенні клопотання про витребування доказів, за викладених обставин, може свідчити про необ`єктивність та упередженість судді.

По-перше, можливість зміни предмета позову є правом позивача відповідно до положень ст. 49 ЦПК України. Відповідно, кожному право має кореспондуватись обов`язок протилежної сторони щодо його реалізації. Цивільним процесуальним законодавством не передбачено жодних підстав для відмови або неприйняття заяви про зміну предмета позову, а тому незрозумілим є позиція судді щодо цього питання.

По-друге, стороною Позивача у заяві про зміну предмета позову було заявлено декілька нових, у порівнянні із первинним позовом, позовних вимог, які безпосередньо стосуються предмета розгляду справи.

Так, предметом первинного позову були вимоги щодо визнання за Позивачем права власності на ряд об`єктів нерухомості, які Відповідач 1 придбала за надані Позивачем кошти за договором позики, та протиправно привласнила їх. Також, Відповідач 1, одразу після придбання цих об`єктів нерухомості, з метою уникнення можливої відповідальності за свої протиправні дії, відчужила нерухомість на користь своєї матері - ОСОБА_3 , яка є Відповідачем 2 по цьому позову.

Розуміючи це, сторона Позивача у 2017 році і зверталась із первинним позовом, залучивши ОСОБА_3 як співвідповідача.

Однак, як і повідомлялось суду, стороною Позивача 18.07.2021. з метою перевірки відомостей щодо стану об`єктів нерухомості, було отримано витяг із Державного реєстру речови прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.07.2021 щодо об`єкта нерухомого майна - групу нежитлових приміщень, загальною площею 886,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 24, який було долучено до матеріалів справи.

За результатами отримання вказаного витягу була з`ясована інформація про те, що зазначений об`єкт нерухомості був переданий в іпотеку 26.01.2018 ОСОБА_3 (іпотекодавець) до ОСОБА_6 (іпотекодержатель). Підставою для державної реєстрації такої дії послугував договір іпотеки нерухомого майна, серія та номер: 97, виданий 26.01.2018. Основний зобов`язанням за вказаним договором іпотеки зазначається договір позики грошових коштів у розмірі 1000000,00 грн., серія та номер: 93, виданий 26.01.2018.

Також, неодноразово зверталась увага суду, що вказану реєстраційну дію вчинив державний реєстратор - приватний нотаріус Косенко Оксана Олександрівна, яка є третьою стороною у цій справі та яка повністю володіла інформацією про наявний спір щодо об`єкту нерухомості, а також про факт розгляду клопотання від сторони Позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Таким чином, сторона Позивача, дізнавшись про вказаний факт лише 18.07.2021, невідкладно, у найкоротші терміни подала заяву про зміну предмета позову на стадії підготовчого судового засідання, оскільки об`єкт нерухомого майна нерозривно пов`язаний із позовними вимогами.

Стороною Позивача обґрунтовано було зазначено, що вказаний правочин є фіктивним. Відповідач-2 та державний реєстратор Косенко О.О., будучи обізнаними про наявний спір та про розгляд питання про накладення арешту на майно, оскільки і позовна заява і клопотання про забезпечення позову були подані 05.12.2017, а провадження по справі було відкрито 22.01.2018, тобто за чотири дні до реєстрації іпотеки, зареєстрували фіктивний правочин, оскільки його укладено без наміру створення реальних правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, а спрямовано лише на ускладнення поновлення прав Позивача та повернення майна.

Більше того, відповідно до даних із державного реєстру щодо основного зобов`язання, строк, до якого ОСОБА_7 , начебто, мала повернути борг - 26.01.2020. Станом на 18.07.2021 вказана запис не видалена, тобто зобов`язання не виконано, однак іпотекодержатель ОСОБА_6 вже більше ніж півтори роки не вчиняє жодних дій, направлених на реалізацію предмета іпотеки та стягнення свого боргу. Жодних судових рішень за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 в судах України немає. Вказані обставини явно свідчили про фіктивність укладених правочинів.

По третє, відповідно до ч. 2 ст. 188 ЦПК України, суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Звертають увагу суду, що предметом заявлених додатково позовних вимог є одне й теж нерухоме майно, щодо якого наразі є спір, тож доцільно було розглядати вказані вимоги у межах одного й того самого провадження з метою досягнення всебічності та об`єктивності розгляду справи, та вивчення всіх матеріалів справи та наявних доказів у всій своїй сукупності.

Стороною Позивача було наведено достатньо обґрунтувань щодо необхідності розгляду цих додаткових вимог, оскільки вони нерозривно пов`язані із первинним позовом, та фактично є похідними від цих вимог.

Однак, суддя, без належного дослідження наданих матеріалів та доказів, без достатньо правового обґрунтування відмовила у долученні такої заяви до матеріалів справи, що також може свідчити про необ`єктивність та упередженість судді.

Обставини упередженості судді було виявлено безпосередньо у судовому засіданні 13.08.2021, а тому заява подається в строк, встановлений нормами ст. 39 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Зубицька Л.М. заяву підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 в судовому засіданні заяву про відвід судді просив залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонова Тетяна Анатоліївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Оксана Олександрівна в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом належним чином.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що заявлений відвід є необгрунтованим, оскільки не ґрунтується на вимогах ЦПК України, в яких визначено підстави для відводу судді. Будь-яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, представник позивача суду не надав.

Згідно вимог ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду призюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Підстави для відводу та самовідводу визначаються ст. 36 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

На підставі викладеного заява про відвід задоволенню не підлягає, оскільки подана сьогодні, судове провадження підлягає продовженню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 36-40, ст. 252 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» адвоката Зубицької Любові Миколаївни про відвід судді - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: Дубас Т.В.