ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року

м.Суми

Справа №591/5861/20

Номер провадження 22-ц/816/1617/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Северинової А.С. у м. Суми, повний текст якого складено 30 серпня 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивувала тим, що 08 вересня 1983 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2008 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2008 року з відповідача на утримання сина ОСОБА_4 стягувались аліменти у розмірі ј частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На даний час їх син ОСОБА_3 досяг повноліття та стягнення з відповідача аліментів припинено, проте він є особою з інвалідністю ІІ групи, не здатний до системної праці, потребує стаціонарного і підтримуючого лікування, він навчається у 8 класі на денній формі навчання в Сумському закладі загальної середньої освіти спеціальній школі Сумської міської ради.

Посилаючись на те, що син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, у відповідності до положень ст.ст. 198, 199 СК України просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду та на весь період непрацездатності ОСОБА_3 , але не менше ніж до закінчення навчання.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду та на весь період непрацездатності ОСОБА_3 , але не менше ніж до закінчення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводів представника відповідача щодо відсутності у ОСОБА_2 права на звернення до суду з позовом та захисту прав та законних інтересів їх повнолітнього сина ОСОБА_3 . Зокрема, положення ст. 198 СК України не передбачає права на звернення батьків непрацездатних повнолітніх дітей з позовами по стягнення матеріальної допомоги на їх утримання. Також, дієздатність повнолітнього сина не була обмежена у встановленому законом порядку, опіки чи піклування над ним також не встановлювалося.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про потребу непрацездатного ОСОБА_3 в матеріальній допомозі та їх розмір не ґрунтується на доказах, а сам по собі факт непрацездатності повнолітнього сина не є підставою для покладення на нього обов`язку утримувати сина.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про недоведеність перебування на його утриманні інших осіб, так як його дружина є особою пенсійного віку та отримує пенсію за віком.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не було зазначено кінцевого строку стягнення аліментів, який обмежується періодом встановленої ОСОБА_3 інвалідності - 09 червня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАГС міськвиконкому м. Суми, актовий запис № 1732 (а.с. 5).

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач (а.с. 9).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 1110 від 04 грудня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 08 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції (а.с. 6, 7).

На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 8).

На даний час син сторін ОСОБА_3 досяг повноліття, має інвалідність 2 групи з дитинства, яка встановлена строком до 09 червня 2022 року.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 754882 від 09 червня 2020 року ОСОБА_3 не здатний до системної праці, потребує стаціонарного і підтримуючого лікування (а.с. 15).

Згідно з довідкою Сумського закладу загальної середньої освіти спеціальної школи Сумської міської ради від 13 липня 2020 року за № 01-24/313 ОСОБА_3 навчається у 8 класі на денній формі навчання Сумського закладу загальної середньої освіти спеціальній школі Сумської міської ради (а.с. 14).

Позивачка ОСОБА_2 отримує соціальну допомогу на догляд за інвалідом внаслідок психічного захворювання у розмірі 2118 грн на місяць, а з 01 серпня 2021 року - у розмірі 2294 грн на місяць та пенсію за віком в розмірі 1712 грн на місяць, а з 01 липня 2021 року - у розмірі 1854 грн на місяць (а.с. 16, 17, 221, 223).

Повнолітньому ОСОБА_3 призначена державна соціальна допомога у розмірі 1712 грн на місяць, а з 01 липня 2021 року - у розмірі 1854 грн на місяць. Інших доходів він не має. Проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні (а.с. 10, 16, 222).

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 працює у Дочірньому підприємстві «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» сталеваром установки позапічного оброблення сталі і загальна сума його доходу за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року склала 140 103 грн 16 коп. (а.с. 42-а).

Згідно довідки про доходи Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» загальна сума доходу відповідача за період з 01 вересня 2020 року по 31 липня 2021 року на цьому ж підприємстві склала 200 538 грн 34 коп. (а.с. 218 на звороті).

Крім того, відповідач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Сумське об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію за віком. Загальний розмір його пенсії за період з 01 вересня 2020 року по 31 липня 2021 року склав 109 423 грн 06 коп. (а.с. 214).

Відповідно до висновку експерта від 14 травня 2021 року № СЕ-19/121-21/5242-БД ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірність даної події складає 99,999999998% (а.с. 173-176, 177-185).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України довела та надала належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме, що їх повнолітній непрацездатний син ОСОБА_4 у зв`язку з інвалідністю потребує матеріальної допомоги від відповідача ОСОБА_1 , який є його батьком, і має можливість надавати таку допомогу.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Звертаючись до суду з даним позовом, свої позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільного повнолітнього сина - ОСОБА_4 , позивач обґрунтовувала їх як встановленою непрацездатністю сина (ст. 198 СК України) так і продовженням ним навчання (ст. 199 СК України).

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Особою з інвалідністю є повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність, а дитиною з інвалідністю є особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»).

Повнолітній син сторін - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує матеріальної допомоги, а тому має право на утримання зі сторони своїх батьків.

Суд першої інстанції вставлено та не оспорюється відповідачем, що ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні а батько, у свою чергу, таку допомогу у добровільному порядку відмовляється надавати.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з ст. 46 та ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

З вказаних норм слідує, що право на отримання від своїх батьків матеріальної допомоги, гарантованої ст. 198 СК України, належить безпосередньо непрацездатній дитині, а не тому з батьків, з ким ця дитина проживає, на що не звернув уваги суд першої інстанції при ухваленні оскарженого судового рішення.

Як обґрунтовано вказує відповідач у доводах апеляційної скарги, норма статті 198 СК України не містить положень якими б було закріплено право того з батьків з ким проживає дитини на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина.

Матеріали справи не містить доказів на підтвердження того, що цивільна процесуальна дієздатність повнолітнього ОСОБА_3 у встановленому законом порядку була обмежена та призначення позивача опікуном чи піклувальником сина, що давало б їй право на звернення до суду за захистом його порушених, невизнаних чи оспорюваних прав та інтересів.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_2 не набула права на звернення до суду з позовом про стягнення на її користь аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина, передбачених ст. 198 СК України, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Натомість, як уже зазначалося, син сторін - ОСОБА_3 після досягнення повноліття продовжує навчатися на денній формі навчання в Сумському закладі загальної середньої освіти спеціальній школі Сумської міської ради.

Частинами 1, 3 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

-стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

-стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

-наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

-наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

-доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

-інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої сина, який продовжує навчання.

При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, офіційно працює, має постійний дохід, а також отримує пенсію за віком, відсутність доказів перебування на його утриманні інших осіб, в тому числі і його дружини. Сам по собі факт отримання дружиною відповідача пенсії за віком, без надання відповідних доказів про її розмір, не свідчить про перебування її на утриманні у чоловіка ОСОБА_1 . Також, колегія суддів враховує і майновий стан позивача, розмір їх з сином доходів, а також стан здоров`я ОСОБА_3 .

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі ј частини від усіх його заробітку (доходів). Такий розмір аліментів, на думку колегії суддів, буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам повнолітнього сина та не порушить прав та законних інтересів відповідача та інших осіб.

Колегія суддів вважає непереконливими посилання відповідача у доводах апеляційної скарги та отримання сином державної соціальної допомоги як особи з інвалідністю з дитинства, у розмірі, що не перевищує визначений чинним законодавством розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, оскільки це не доводить, що повнолітній син, з огляду на стан його здоров`я, не потребує матеріальної допомоги зі сторони свого батька, який має фінансову можливість таку допомогу надавати.

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 23 вересня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, а її вимоги в частині розміру аліментів на утримання сина підлягають задоволенню, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 23 вересня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук