Справа №175/1818/19
Провадження №4-с/175/19/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Васюченка О.Г.,

за участю секретаря Кульпіної Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович, ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та скасування постанови приватного виконавця про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання дій незаконними та скасування постанови приватного виконавця про накладення арешту. В обґрунтування скарги зазначає, що приватним державним виконавцем в рамках виконання судового рішення накладено арешт на його майно, в тому числі і на грошові кошти на картковому рахунку, на який надходить його заробітна плата. У добровільному порядку виконавець скасувати арешт на грошові кошти на картковому рахунку не має наміру, тому він вимушений звернутися до суду з даною скаргою.

ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд визнати незаконними дії приватного виконавця Біловол Віталія Олексійовича, виконавчого округу Дніпропетровської області в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у АТ КБ «Приватбанк», що надходять на картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), як заробітна плата; скасувати постанову приватного виконавця Біловол Віталія Олексійовича, виконавчого округу Дніпропетровської області від 02.02.2021 року у виконавчому провадженні 64346123 від 02.02.2021 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у АТ КБ «Приватбанк», що надходять на картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), як заробітна плата.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про час та дату слухання справи буи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

За таких підстав суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність вказаних вище осіб на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає достатніми, оскільки відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу не обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця Біловол Віталія Олексійовича, виконавчого округу Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження 64346123 від 02.02.2021 р. з примусового виконання виконавчого листа №175/1818/19, виданого 19.11.2020 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 568 808 грн., судовий збір в розмірі 5 688,08грн.

Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 02.02.2021 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64346123 (з ідентифікатором доступу), копію якої за вих. №866, було направлено боржнику для відома та виконання за адресою, яка зазначена у виконавчому документі, а саме АДРЕСА_1 - рекомендованим поштовим відправленням.

02.02.2021 року приватний виконавець Біловол В.О. посилаючись на ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує арешт майна (коштів) боржника для забезпечення реального виконання рішення під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна виконавцем, - в день відкриття виконавчого провадження виніс Постанову про арешт боржника, обґрунтовуючи арешт наступним:для виконання рішення у примусовому порядку; для стягнення з боржника основної винагороди приватному виконавцю, у розмірі 10 % від суми яка підлягає стягненню за рішенням; для стягнення витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; для подальшого виконання рішення, необхідно накласти арешт на кошти та інші цінності боржника, що обліковуються на всіх рахунках і вкладах чи перебувають на зберіганні в банках чи фінансових установах України,у межах суми заборгованості за виконавчим документом з урахуванням основної винагороди приватному виконавцю та витрат виконавчого провадження у загальній сумі 632 314,69грн. Копію зазначеної Постанови було направлено до банківських установ до виконання та сторонам до відома.

Зазначеною постановою виконавець наклав арешт на усі кошти та інші цінності боржника, що обліковуються на всіх його рахунках і вкладах чи перебувають на зберіганні в банках чи фінансових установах України із зазначенням 24 позицій.

Цією постановою приватного виконавця накладено арешт в тому числі і на картковий рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на який заявник ОСОБА_1 отримує заробітну плату, та може бути перерахована будь-яка виплата (переказ), що є джерелом його життєвого існування та утримання неповнолітньої дитини на яку заявник сплачує аліменти за судовим рішенням.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

У ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (ч. З ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження», а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. З ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, саме банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 )не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат, заробітної плати, тощо), та набули статусу вкладу.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 не надано документального підтвердження, що рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, а у довідці АТ КБ «ПриватБанк» яку позивачем додано до скарги зазначено, що на картку ОСОБА_1 «отримує зарплатні виплати, а також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ)», у зв`язку із чим відсутні підстави для зняття арешту з усіх або частини коштів на рахунку боржника.

Кошти, які переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі N6-535цс15.

Дана правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зазначена також у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2021 року у справі N756/1927/16-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку в даному випадку дії приватного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому думка ОСОБА_1 про те, що накладення арешту на грошові кошти порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Розглядаючи скаргу в межах наведених в ній доводів, проаналізувавши в сукупності надані докази і застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, судом не встановлено порушень прав і законних інтересів боржника у виконавчому провадженні, які б підлягали захисту у спосіб задоволення скарги.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах скарги, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим в задоволенні цієї скарги відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга не підлягає задоволенню.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Подача скарги до суду на підставі ст. 447 ЦПК України не оплачується судовим збором відповідно до вимог ст.ст. З, 4 Закону України «Про судовий збір» та Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» від 27.09.2012р. за вих. №10-1386/0/4-12.

Керуючись ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України, ст. ст. 18, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович, ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та скасування постанови приватного виконавця про накладення арешту, - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Г. Васюченко