Провадження № 22-ц/802/1152/21 Категорія: 70 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року.

Під час спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей - вона та її молодший брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу батьків вони з братом залишились проживати з матір`ю ОСОБА_4 .

Крім того позивач зазначала, що з 6 жовтня 2020 року вона є повнолітньою та платно навчається на першому курсі у Волинському національному університеті імені Лесі Українки і потребує матеріальної підтримки батьків. Однак її батько - відповідач ОСОБА_2 , будучи матеріально забезпеченим і працездатним, жодної матеріальної допомоги їй не надає. Її мати ОСОБА_4 з якою вона проживає, не може у повній мірі забезпечити її матеріальні потреби пов`язані з навчанням, так як на утриманні у неї знаходиться неповнолітній син ОСОБА_5 .

Враховуючи наведене, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її утримання на період навчання до 30 червня 2024 року у розмірі 4000 грн щомісячно та відшкодувати їй судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 27 листопада 2020 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років. Стягнуто з ОСОБА_2 , в доход держави судовий збір в розмірі 567 грн. 50 коп. та на користь ОСОБА_1 понесенні нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3187 грн. 50 коп.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів змінити, зменшити їх розмір до 1500 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд першої інстанції не врахував ряд обставин, а саме: що навчальний заклад знаходиться у місті, у якому позивач проживає з матір`ю, і що саме остання сплачує кошти на її навчання.

У поданих до апеляційного суду письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 є повнолітньою та навчається в університеті і потребує допомоги від батька - відповідача ОСОБА_2 у спосіб стягнення аліментів.

Також, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд вважав, що відповідач, будучи матеріально забезпеченим цілком взмозі надати матеріальну допомогу своїй дочці на період навчання та до досягнення нею 23 років.

Такі висновки суду є правильними.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які є батьками позивача ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 жовтня 2000 року, який розірваний на підставі рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року (а.с.12).

Від шлюбу мають двох дітей - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які після розірвання шлюбу проживають з матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 6 ).

Крім того встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час звернення до суду є повнолітньою та навчається у Волинському національному університеті імені Лесі Українки на денній, платній формі навчання, що стверджується довідкою № 11/2734 від 03 листопада 2020 року. Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а.с. 16).

Пунктом 14 договору про навчання у закладі вищої освіти №13 (ПВ) 2020 с передбачено, що вартість навчання ОСОБА_1 у закладі вищої освіти 2020/2021 н.р. становить 23800 грн (а.с. 17).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі №748/2340/17 зроблено правовий висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 до досягнення нею 23 років, яка продовжує навчання, у розмірі 2500 грн.

Отже, висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційна скарга, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді