ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1463/20

Головуючий у першій інстанції Сташків В. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1095/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Укренергомонтаж»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Приватне акціонерне товариство «Укренергомонтаж»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укренергомонтаж» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя Сташків В.Б.), ухвалене о 12 год. 45 хв. у cмт Ріпки, повний текст рішення складено 17 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «Укренергомонтаж» заборгованість по заробітній платі з 01 лютого 2020 року по 02 червня 2020 року в сумі 37 785 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.06.2020 року по дату винесення рішення суду; стягнути витрати за правничу допомогу 7000 грн. Позов мотивовано тим, що позивач в період з 04 грудня 2018 року по 02 червня 2020 року працював у ПрАТ «Укренергомонтаж» на посаді бетоняра третього розряду. ОСОБА_1 посилається, що з ним не був проведений повний розрахунок при звільненні, а саме: не було здійснено належні виплати по заробітній платі та доплатам за період з лютого 2020 року по день звільнення. Позивач вважає, що він як особа, яка постійно працювала у зоні відчуження, про що свідчить Перелік робочих місць ПрАТ «Укренергомонтаж», що підлягають атестації за шкідливими умовами праці для отримання права на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, має право на доплати, які мали бути на рівні 3153 грн, що також не були виплачені.

У додаткових поясненнях представник позивача вказував, що з відповідача належить стягнути суми нарахованих, але не виплачених грошових коштів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та понесені судові витрати.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2021 року позов задоволено; стягнуто з ПрАТ «Укренергомонтаж» на користь ОСОБА_1 : 28 460 грн заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано); 9 750 грн 67 коп компенсацій невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано); 80 358 грн 97 коп середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано); допущено до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості по заробітній платі у межах стягнень за один місяць; стягнуто з відповідача в дохід держави 908 грн судового збору; стягнуто з відповідача на користь позивача 4 000 грн витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги. Рішення суду мотивовано тим, що випискою по картковому рахунку позивача стверджується, що останні проплати на зарплатну картку були 30.03.2020 року заробітна плата та кошти за відрядження за січень 2020 року, більше на рахунок грошей не поступало, іншого відповідач не довів. Також судом встановлено, що розрахунками компенсації невикористанї додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні доводиться факт нарахування позивачу компенсацій невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Укренергомонтаж» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення було ухвалене судом першої інстанції за відсутності відповідача, який не був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також судом не було повно з`ясовано усіх фактичних обставин справи, внаслідок чого ухвалено необгрунтоване та незаконне рішення. За доводами ПрАТ «Укренергомонтаж», підприємство не отримувало ні ухвали про відкриття провадження у справі, ні позовної заяви, тому не може в повній мірі обгрунтовувати заперечення щодо позовних вимог. Також відповідач тільки 09 квітня 2021 року отримав повістку про розгляд справи, призначений на 29 березня 2021 року. ПрАТ «Укренергомонтаж» вказує, що станом на 02 червня 2020 року з позивачем був проведений повний розрахунок всіх належних йому виплат, з огляду на те, що йому було нараховано, а згодом виплачено 28 460 грн. Відповідач вважає, що оскільки позивачу було відомо про його звільнення ще з червня 2020 року, а звернувся до суду з позовом про компенсацію за всі невикористані ним дні додаткової відпустки за роботу у забрудненій зоні він тільки через 4 місяці - в жовтні, і заяви про поновлення строків звернення до суду не заявляв, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у відповідності до вимог ст.233 КЗпП України. Крім того, ПрАТ «Укренергомонтаж» вказує, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки останнім днем мало стати 3 вересня 2020 року. При цьому відповідач не погоджується з розрахунком середнього заробітку, вважає його необгрунтованим і таким, що не відповідає вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити і стягнути з відповідача на його користь всі понесені процесуальні витрати, в тому числі витрати за правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Позивач вказує, що відповідач не заперечує той факт, що знав про наявність спору між сторонами. До того ж, до моменту звернення до суду позивачем направлялася претензія в порядку досудового врегулювання спору, яка була проігнорована. ОСОБА_1 вважає, що ПрАТ «Укренергомонтаж» зловживає своїми правами, оскільки не отримує листи із суду. За доводами позивача, відповідач не надав доказів про виплату йому зарплати у розмірі 28 460 грн. Позивач наполягає, що розрахунок з ним не проведений, а тому строки позовної давності не є пропущеними. Посилання відповідача на невірний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку ОСОБА_1 вважає безпідставним. Також позивач вказує, що має право на правову допомогу, оскільки він не є фахівцем в галузі права, сума витрат за адвокатські послуги під час розгляду справи Чернігівським апеляційним судом складає 4000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 04 грудня 2018 року на підставі наказу №374-к від 03 грудня 2018 року був прийнятий на посаду бетоняра третього розряду у ПрАТ «Укренергомонтаж» (а.с.10 зворот). Звільнений з посади згідно з наказом №103-к від 02 червня 2020 року за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату, зокрема за лютий 2020 року у розмірі 10 553 грн, за березень 2020 року 7 893 грн, за червень 2020 року 10 014 грн, за квітень та травень 2020 року заробітна плата не нараховувалась (а.с.11).

Наказом ПрАТ «Укренергомонтаж» №01-007-1/18 від 19 січня 2018 року затверджено «Перелік робочих місць ПрАТ «Укренергомонтаж», що підлягають атестації за шкідливими умовами праці для отримання права на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1, серед яких є посада бетоняра структурного підрозділу Чорнобильської монтажної дільниці, що відноситься до території зони відчуження у межах 10-ти кілометрової зони (а.с.13, 14).

Також наказом ПрАТ «Укренергомонтаж» №01-067-1/18 від 28 березня 2018 року підтверджено право працівникам підприємства, які зайняті на роботах в зоні відчуження, сумарна щільність забруднення території якої радіонуклідами становить 100 кБк/м2 і більше, на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 згідно «Переліку робочих місць ПрАТ «Укренергомонтаж»; вирішено затвердити протокол з обгрунтуванням і направити до Головного управління Держпраці у Київській області для проведення державної експертизи умов праці (а.с.18-20).

Головним управлінням Держпраці у Київській області 22 листопада 2018 року складено довідку №КВ/75/8/Д про стан дотримання законодавства про працю, згідно з якою порушень не виявлено (а.с.21-22). При цьому встановлено, що наказом ПрАТ «Укренергомонтаж» від 28.03.2018 №01-067-1/18 «Про результати атестації» працівникам за результатами атестації робочих місць згідно переліку (22 робочим місцям) підтверджено право на пільги та компенсації і дає право, зокрема на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; право на доплату за роботу у шкідливих умовах праці; право на додаткову відпустку.

Відповідно до довідки ПрАТ «Укренергомонтаж» від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 працював повний робочий день у товаристві і виконував роботи в зоні відчуження, сумарна щільність забруднення території якої радіонуклідами становить 100 кБк/м2 і більше, вахтовим методом за посадою бетоняр, що передбачена Списком №1 (а.с.23).

05 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Є.Ю. направив до ПрАТ «Укренергомонтаж» претензію щодо виплати заборгованості по заробітній платі та інших виплатах і адвокатський запит (а.с.24-26).

Згідно з листом ПрАТ «Укренергомонтаж» підприємство протягом квітня-травня 2020 року виконувало роботи по договорам і контрактам в зоні відчуження і безумовного (обов`язкового) відселення, що стосується ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Специфіка роботи на радіаційно-забрудненій території змусила підприємство запровадити для працівників вахтовий метод роботи. Види робіт в ПрАТ «Укренергомонтаж» не передбачали в певні періоди залучення робітників тої чи іншої спеціальності до виконання ними посадових обов`язків, що в повній мірі стосується колишнього працівника підприємства ОСОБА_1 . В період з 1 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року підприємство не мало змоги надати роботу по його спеціальності. Зарплата за цей період не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.68).

Довідкою про доходи підтверджується, що у квітні і травні 2020 року позивачу заробітна плата не нараховувалась, розмір нарахованої за червень 2020 року заробітної плати становить 10014 грн (а.с.69).

Згідно з довідками про розрахунок компенсації невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні за період з 04.12.18 по 02.06.20 кількість днів компенсації 5, сума компенсації відпускних становить 1 681,15 грн (а.с.70); кількість днів компенсації 24, сума компенсації відпускних 8 069,52 грн (а.с.71).

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 станом на 10 грудня 2020 року безготівкове зарахування заробітної плати за січень 2020 року у розмірі 8 495,16 грн, а також коштів на відрядження за січень 2020 року у розмірі 8 000 грн відбулося 30 березня 2020 року (а.с.83-85). Інші надходження заробітної плати відсутні.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Вбачається, що ПрАТ «Укренергомонтаж» обґрунтовує свою апеляційну скаргу в тому числі тим, що справу судом першої інстанції було розглянуто за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не отримував ні позовної заяви, ні ухвали про відкриття провадження спростовуються матеріалами справи, згідно з якими ухвала судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області про відкриття провадження у справі від 23 жовтня 2020 року разом з позовною заявою була отримана ПрАТ «Укренергомонтаж» 9 листопада 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на а.с.35.

Своїм правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Відповідно до ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Запит суду від 27 листопада 2020 року про надання документів та судову повістку відповідач отримав 22 грудня 2020 року (а.с.38, 45, 49).

Судові повістки про розгляд справи, призначений на 14 січня 2021 року та на 05 лютого 2021 року, направлені на ім`я ПрАТ «Укренергомонтаж», повернулись до суду неврученими із відмітками відповідно «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.56) та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.55).

Також повернулись неврученими судова повістка про призначений розгляд справи на 15 лютого 2021 року (а.с.61) та судова повістка на 11 березня 2021 року разом із запитом суду (а.с.62) із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року зобов`язано відповідача надати суду до 29 березня 2021 року довідку про розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , інформацію про кількість днів невикористаної відпустки, розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за квітень-червень 2020 року та облік робочого часу за квітень-травень 2020 року (а.с.65, 66). При цьому в ухвалі зазначено, що судом неодноразово витребовувались докази від ПрАТ «Укренергомонтаж» у формі ухвал та запитів, які направлялись на їх юридичну адресу, звідки з січня 2021 року повертаються не врученими судові повістки. Судом постановлено копію ухвали направити поштою на фактичну адресу товариства та електронною поштою.

Проте, відомості про направлення на адресу відповідача вказаної ухвали суду та судової повістки про розгляд справи, призначений на 29 березня 2021 року, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про направлення судових повісток на адресу ПрАТ «Укренергомонтаж» як в судове засідання, призначене на 26 квітня 2021 року, так і в судове засідання, призначене на 17 травня 2021 року.

Таким чином, є обґрунтованими доводи відповідача про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

З урахуванням письмових додаткових пояснень та пояснень представника позивача адвоката Кушнеренка Є.Ю. в суді першої інстанції позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій, заробітній платі з 01 лютого 2020 року по 02 червня 2020 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку з викладеним, судом першої інстанції вимоги позовної заяви в частині заробітної плати за квітень і травень 2020 року та в частині доплати за роботу в зоні відчуження, передбаченої постановою КМУ від 10.09.2008 №831, не розглядалися і відповідно вони не є предметом розгляду апеляційного суду.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За приписами ст.47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст.12, ч.ч.1, 6, ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед працівником має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч.1 ст.77 ЦПК України.

ПрАТ «Укренергомонтаж» не надав доказів відсутності у нього заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги, що відповідачем було виплачено позивачеві 28 460 грн всіх належних виплат жодними доказами не підтверджено.

Натомість ОСОБА_1 надав докази наявності перед ним заборгованості по заробітній платі та компенсації невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні. Так, випискою по картковому рахунку позивача підтверджено, що останній раз зарахування заробітної плати відбулося 30 березня 2020 року за січень 2020 року.

Нарахована за лютий, березень, червень 2020 року заробітна плата ОСОБА_1 як станом на дату його звільнення 02 червня 2020 року, так і станом на час розгляду справи судом не виплачена. Також залишається невиплаченою компенсація невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні.

У зв`язку з викладеним, з ПрАТ «Укренергомонтаж» належить стягнути на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за лютий 2020 року у розмірі 10 553 грн, за березень 2020 року - у розмірі 7 893 грн, за червень 2020 року - у розмірі 10 014 грн, всього на загальну суму 28 460 грн, а також нараховану, але не виплачену компенсацію невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні у загальному розмірі 9 750,67 грн (1 681,15 грн + 8 069,52 грн).

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обо`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку проводиться згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

В силу пункту 2 Постанови № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Додатку до Наказу №103-К від 02.06.20 середній заробіток ОСОБА_1 становив 336,23 грн (а.с.70, 71).

Враховуючи, що кількість робочих днів за період з моменту звільнення (02 червня 2020 року) по день постановлення судового рішення (11 листопада 2021 року) становить 363, то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 122 051,49 грн (336,23 грн х 363 дні).

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку обсяг відповідальності відповідача не відповідає принципу розумності та співмірності із допущеним правопорушенням.

З огляду на неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи Чернігівський апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних виплат у розмірі 30 000 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.

До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 161/11565/19 (провадження № 61-729св20).

Доводи ПрАТ «Укренергомонтаж» про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не заслуговують на увагу з таких підстав.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 370/1754/15-ц та у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 500/6631/16-ц.

Судом встановлено, що повний розрахунок по заробітній платі з позивачем при звільненні не проведено.

Таким чином, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про стягнення компенсації невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 не пропустив.

Посилання ПрАТ «Укренергомонтаж» на те, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно здійнювати у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», є помилковим.

Так, вказаний Закон встановлює порядок нарахування компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Однак, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив суд застосувати до роботодавця відповідальність за невиконання обов`язку провести зі звільненим працівником повний розрахунок, яка передбачена статтею 117 КЗпП України.

Тобто, застосування положень ст.117 КЗпП України і положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є різними видами відповідальності, і суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що Чернігівський апеляційний суд ухвалює у даній справі нове судове рішення, у відповідності до ч.13 ст.141 ЦПК України цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог сплачений ОСОБА_1 при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. належить стягнути на його користь з відповідача.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 і адвокатом Кушнеренком Є.Ю. було укладено договір №85 про надання правової допомоги, за умовами якого ОСОБА_1 уповноважує адвоката представляти його інтереси, зокрема у судових органах України будь-якої ланки у зв`язку з представництвом та захистом сторони у справі з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, відпустці та інших виплат, належних при звільненні, середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні (а.с.27).

Згідно з квитанцією №85 від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Кушнеренку Є.Ю. 7000 грн (а.с.28).

Відповідно до акту виконаних робіт від 19 жовтня 2020 року сторони засвідчили, що правові послуги за Договором №85 від 05.10.2020 року виконано в повному обсязі, за що позивачем адвокату сплачено 7000 грн. Зазначена сума обчислена виходячи з фактичних затрат робочого часу адвоката на надання правової допомоги в справі, підготовки та складання документів, необхідних для розгляду справи в суді, консультації, вивчення та аналізу судової практики і враховує участь в розгляді справи судом першої інстанції (а.с.29).

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Сторона відповідача не заявляла про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу.

Таким чином, враховуючи обсяг виконаних в рамках договору про надання правничої допомоги адвокатом Кушнеренком Є.Ю. робіт, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Також до відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано Договір №76 про надання правової допомоги від 21 липня 2021 року, згідно з яким адвокат Кушнеренко Є.Ю. та Симончук С.А. уклали цю угоду про те, що Симончук С.А. уповноважує адвоката представляти його інтереси, зоврема у судових органах України будь-якої ланки, в тому числі апеляційних інстанціях у зв`язку з представництвом та захистом сторони у справі з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки заробітної плати (справа №743/1463/20) в Чернігівському апеляційному суді (а.с.139).

Відповідно до акту виконаних робіт від 22 липня 2021 року правові послуги за вказаним договором виконано в повному обсязі, за що замовником сплачено адвокату 4000 грн; об`єм виконаних робіт: написання та подання відзиву на апеляційну скаргу 2 години, виготовлення актів, квитанції, тощо 1 година (а.с.141).

ОСОБА_1 сплатив за договором про надання правової допомоги 4000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №76 від 21 липня 2021 року (а.с.142).

Оскільки відповідач в суді апеляційної інстанції не заявляв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу, у зв`язку із задоволенням позовних вимог із відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу, надану в Чернігівському апеляційному суді, у розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.3 п.3, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укренергомонтаж» задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укренергомонтаж» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укренергомонтаж» (місцезнаходження: 02166, м.Київ, пр-т Лісовий, 39, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 28 460 грн заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано); 9 750 грн 67 коп. компенсацій невикористаної додаткової відпустки за роботу в забрудненій зоні (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано); 30 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано).

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині виплати заборгованості по заробітній платі у межах стягнень за один місяць.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укренергомонтаж» (місцезнаходження: 02166, м.Київ, пр-т Лісовий, 39, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати: судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 7 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи у розмірі 4 000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: