УХВАЛА

іменем України

04.11.2021 Провадження №8/425/3/21

Справа №425/183/19

м.Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Степанцової О.О.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

22.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з вищезазначеною заявою посилаючись на наступні обставини.

04.02.2019 Рубіжанським міським судом Луганської області видано судовий наказ, яким з неї на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. На час винесення судового наказу, неповнолітній син ОСОБА_4 проживав разом з ОСОБА_2 у місці Рубіжне Луганської області, за місцем реєстрації останнього. Зазначає, що на цей час неповнолітній син проживає разом з нею у місті Луганськ, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, і є студентом першого курсу очного відділення Відокремленого підрозділу «Багатопрофільний педагогічний коледж Луганського державного педагогічного університету».Оскільки на теперішній час неповнолітній син ОСОБА_4 , на утримання якого з неї на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти, переїхав до м. Луганська, де проживає разом з нею та навчається в учбовому закладі, тому вважає цю обставину суттєвою для перегляду за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу про стягнення з неї аліментів у зв,язку з тим, що усі витратами пов,язаними з утриманням та вихованням сина, займається вона.

Просить переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати судовий наказ від 04.02.2019, виданий Рубіжанським міським судом Луганської області у справі № 425/183/19, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні без виклику ( з повідомленням ) сторін.

04.11.2021 на адресу суду надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи без їх участі; ОСОБА_1 вимоги заяви підтримує в повному обсязі; ОСОБА_2 просить розглянути справу за наявними матеріалами ( а.с.-51,52).

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.02.2019 Рубіжанським міським судом Луганської області видано судовий наказ, набравший законної сили 04.02.2019, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 13.02.2019 , яка набрала законної сили 01.03.2019, постановлено виправити описку в судовому наказі від 04.02.2019.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» судовий наказ видається лише за умови безспірності вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд в установленому законом випадку за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наказне провадження не є свідченням відсутності спірних правовідносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права.

Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Так відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм свідчить, що спосіб стягнення аліментів - тверда грошова сума або частка від заробітку визначає той з батьків, з ким проживає дитина, тобто це право такої особи.

Суд зазначає, що вимога про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб є безспірною у розумінні ст.161 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 8 ст.170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

За змістом ст.423 ЦПК України, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ст.423 Цивільного процесуального кодексу України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених Цивільним процесуальним кодексом України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в законі.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що цей доказ є вирішальним.

На підтвердження обставин, викладених у заяві, заявниця надала довідку з місця навчання сина ОСОБА_4 , яка не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки видана закладом, що розташований та фактично діє на окупованій території Луганської області, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, і відповідно до якої ОСОБА_3 є студентом першого курсу очного відділення Відокремленого підрозділу «Багатопрофільний педагогічний коледж Луганського державного педагогічного університету» за спеціальністю повар-кондитер; строк навчання з 01.09.2021 по 30.06.2022 ( а.с.44).

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки наданого доказу-вищезазначеної довідки з міста навчання.

Отже, з наданої довідки вбачається, що неповнолітня дитина, на утримання якої з ОСОБА_1 стягнуто аліменти, навчається у закладі, що розташований на тимчасово окупованій території Луганської області України, з вересня 2021, а оскаржуваний судовий наказ виданий 04.02.2019. Тобто на день винесення судового наказу цієї обставини не існувало, а тому обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною і не має істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки не містить підстави для відмови у видачі судового наказу, передбаченої статтею 165 ЦПК України.

Отже, враховуючи що підставами для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами є виключно такі істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами , скасування судового наказу.

Суд вважає необхідним роз"яснити заявнику,що вона має право звернутися до суду з позовною заявою про припинення стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.259-261,423-429 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Судовий наказ Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.02.2019, у справі № 425/183/19, виданий на підставі заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття - залишити в силі.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області, або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання копії ухвали.

Суддя В.В.Москаленко