ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1144/18

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1419/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересовані особи: заступник начальника Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ярущенко Марина Іванівна, ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за кордон, заінтересовані особи заступник начальника Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ярущенко Марина Іванівна, ОСОБА_2 (суддя Коваленко А.В.), постановлену о 12 год. 04 хв. у м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 3000 доларів США. Позов мотивовано тим, що 11 листопада 2017 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 3000 доларів США, з приводу чого написав письмову розписку. За домовленістю кошти позичив на один місяць, проте 11 грудня 2017 року кошти не повернув.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 22 травня 2018 року становить 78 443 грн 89 коп.; вирішено питання про судові витрати.

У квітні 2020 року заступник начальника відділу Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ярущенко М.І. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду №2/742/586/18, виданого 22.05.2018, та наказу Господарського суду Чернігівської області №927/351/18, виданого 21.08.2018.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2020 року за заявою заявника вказане подання залишено без розгляду.

У травні 2020 року заступник начальника відділу Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ярущенко М.І. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2/742/586/18, виданого 22.05.2018.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року подання задоволено в повному обсязі.

У травні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 травня 2021 року.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в рамках АСВП №65615412.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року, у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року. Заяву мотивовано тим, що заявнику як учаснику виконавчого провадження всупереч вимг ст.28 закону України «Про виконавче провадження» не надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження. За доводами ОСОБА_1 , дізнавшись про відкриття виконавчого провадження АСВП №65615412, він одразу розпочав здійснювати погашення заборгованості, що було обумовлено наявністю у нього фінансової можливості та усвідомленням необхідності виконання судового рішення. Заявник посилається, що державним виконавцем було встановлено наявність у боржника нерухомого майна і вжито заходи, спрямовані на його реалізацію, однак в силу відсутності купівельного попиту торги не відбулися, що не може свідчити про ухилення від виконання судового рішення. Також ОСОБА_1 вважає, що беззаперечним є факт відсутності у нього реальної можливості виконати відповідний обов`язок у виконавчому провадженні, що вже саме по собі унеможливлює визнання його дій як ухилення від виконання зобов`язань. За доводами заявника, державний виконавець не вжив всіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення, зокрема не було ініційовано ані примусового проникнення до житла, ані застосування примусового приводу. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що обмеження його у праві виїзду за кордон взагалі позбавляє будь-якої можливості поїхати в іншу країну та відповідно спробувати заробити грошові кошти і тим самим намагатися виконувати свої зобов`язання.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено. Ухвалу суду мотивовано тим, що матеріалами справи доведено, що зобов`язання, яке покладено на боржника ОСОБА_1 судовим рішенням, не було виконано боржником. Натомість регулярні перетини кордону ОСОБА_1 та працевлаштування в Республіці Польща водієм свідчать про наявність у останнього фінансової спроможності на здійснення виплати боргу та ухилення від його сплати. Також суд дійшов висновку, що можливість боржника в будь-який момент виїхати за межі України може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, відтак встановлений судом такий захід, як тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань є виправданим та пропорційним та забезпечить реальне виконання рішення суду, що призведе до поновлення прав стягувача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду і скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, що вжиті ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 14 травня 2020 року. Апеляційна скарга мотивована тим, що боржник не був поінформований про виконавче провадження, що підтверджується відсутністю в матеріалах виконавчого провадження жодного доказу про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику державного виконавця, відсутність яких об`єктивно обумовлено не переховуванням боржника, а саме відсутністю на території України. ОСОБА_1 посилається, що, дізнавшись про відкрите виконавче провадження, він одразу почав сплачувати борг в розмірі наявних вільних грошових коштів. Заявник вказує, що у виконавчому провадженні відсутні докази того, що боржник має намір ухилятися від виконання судових рішень, в тмоу числі шляхом залишення території України. Сам факт невиконання в добровільному порядку рішень судів не може вважатися ухиленням від виконання чи перешкоджання в їх виконанні. За доводами боржника, його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було ухвалено в рамках виконавчого провадження №57086639, яке згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження завершено.Натомість в рамках виконавчого провадження №65615412 жодного обмеження у праві виїзду за межі України не приймалося.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

По справі встановлено, що 21 серпня 2018 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 22 травня 2018 року становить 78 443 грн 89 коп., стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 779 грн 40 коп. судового збору, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7600 грн витрат на правову допомогу (а.с.144 т.1).

31 серпня 2018 року старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа (ВП №57086639) (а.с.145 т.1).

31 серпня 2018 року ОСОБА_1 направлено виклик державного виконавця про необхідність з`явитися до виконавця 07 вересня 2018 року (а.с.146 т.1).

Також на виконанні Прилуцького міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання наказу №927/351/18, виданого 21 серпня 2018 року Господарським судом Чернігівської області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Альтернативні конструкції» 312154,00 грн збитків, 4682,31 грн судового збору, 10000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 326836,31 грн (ВП №57121143) (а.с.148 т.1).

Постановою старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 20 серпня 2019 року об`єднано виконавчі провадження №57086639, №57121143 у зведене виконавче провадження №59860794 (а.с.150 т.1).

03 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с.151 т.1).

З метою з`ясування інформації щодо наявності у боржника майна державним виконавцем направлялися запити до відповідних державних органів (а.с.153-155 т.1).

Постановою старшого державного виконавця Прилуцького МВ ДВС від 19 липня 2019 року описано та накладено арешт на майно: 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.157 т.1).

19 липня 2019 року старшим державним виконавцем Прилуцького МВ ДВС винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а саме: для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна з питань ринкової вартості будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.158 т.1).

06 листопада, 27 листопада, 18 грудня 2019 року електронні торги з продажу 1/2 чатсини вищевказаного житлового будинку не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (а.с.161, 162, 163 т.1).

Постановою заступника начальника відділу Прилуцького міськрайонного ВДВС від 10 квітня 2020 року передано стягувачу ТОВ «Альтернативні конструкції» в рахунок погашення заборгованості за наказом №927/351/18 від 21.08.2018, що виданий Господарським судом Чернігівської області, 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.167, 168 т.1).

Постановою заступника начальника відділу Прилуцького міськрайонного ВДВС від 10 квітня 2020 року накладено арешт на все майно, окрім 1/2 чатсини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 169 т.1).

Згідно з інформацією Прилуцького міського відділу УДМС в Чернігівській області ОСОБА_1 документувався паспортом громадянина для виїзду за кордон, виданий органом 7426 від 19.02.2016 року терміном дії до 19.02.2026 року (а.с.156 т.1).

Відповідно до відповіді на запит до Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 перетинав кордон: 21.09.2018 (в`їзд), 24.09.2018 (виїзд), 03.10.2018 (в`їзд), 05.10.2018 (виїзд), 12.03.2019 (в`їзд), 12.03.2019 (виїзд), 21.12.2019 (в`їзд), 28.12.2019 (виїзд) (а.с.165 т.1).

25 травня 2020 року постановою заступника начальника відділу Прилуцького міськрайонного ВДВС виконавчий лист №2/742/586/18, виданий 22.05.2018 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 11 листопада 2017 року, повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с.58 т.3).

01 червня 2021 року за заявою стягувача ОСОБА_2 старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного ВДВС відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/742/586/18, виданого 22.05.2018 Прилуцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики коштів в розмірі 3000 доларів США, що згідно до курсу Національного банку України станом на 22 травня 2018 року становить 78 443,89 грн, судовий збір 779,40 грн, витрати в розмірі 7600 грн, а всього 86823,29 грн (а.с.31-32 т.3).

Копію вказаної постанови було направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.36 т.3).

Згідно з розрахунком старшого державного виконавця заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 станом на 01 вересня 2021 року становить 83 392,16 грн (а.с.43 т.3).

З метою з`ясування інформації щодо наявності у боржника доходів і майна державним виконавцем направлялися запити до відповідних державних органів (а.с.44-46 т.3).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

У пункті 5 статті 6 вищевказаного Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно із пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Слід також врахувати, що статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Перевіривши надані державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби докази, колегія суддів вважає, що в розпорядженні суду першої інстанції були достатні дані, які свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання фінансових зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики, а також про відкриття виконавчого провадження, оскільки його представник на підставі договору про надання правової допомоги, підписаного ОСОБА_1 , у вересні 2018 року звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.56-58 т.1). При цьому до заяви ним було додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 серпня 2018 року, копію виклику державного виконавця та копію супровідного листа виконавчої служби (а.с.61-64 т.1).

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 був необізнаний про відкрите виконавче провадження.

Боржник жодного разу не з`являвся до державного виконавця та не повідомляв про місце свого знаходження.

Незважаючи на те, що з 2018 року ОСОБА_1 неодноразово перетинав кордон України з метою, як він зазначає, виконання роботи за кордоном, протягом майже трьох років з дня відкриття виконавчого провадження він не вносив жодних коштів на погашення заборгованості.

Вперше проплату було здійснено дружиною боржника - ОСОБА_3 31 травня 2021 року у розмірі 3000 грн (а.с.237 т.1), а також у розмірі 1000 грн (а.с.30 т.3).

Проте, станом на 03 вересня 2021 року залишається непогашеною заборгованість у розмірі 83 392,16 грн.

У даному випадку сплата боржником коштів у загальному розмірі 4000 грн є неспівмірною з розміром заборгованості, і була здійснена лише після задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

При цьому державним виконавцем вживалися всі можливі дії щодо виконання рішення суду.

Отже, вбачається, що ОСОБА_1 , достеменно знаючи про відкрите відносно нього виконавче провадження, свідомо ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків за виконавчим документом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у нього вільних коштів на території України жодними доказами не підтверджено.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання боржника, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було ухвалено в рамках виконавчого провадження №57086639, яке завершено.

Так, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань за виконавчим провадженням №57086639 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11 листопада 2017 року грошових коштів в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 22 травня 2018 року становить 78 443 грн 89 коп., 779 грн 40 коп. судового збору та 7600 грн витрат на правову допомогу за виконавчим листом, виданим Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 21 серпня 2018 року у цивільному провадженні №2/742/586/18 (єдиний унікальний №742/1144/18).

Вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу, оскільки останній відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Проте, стягувач скористався своїм правом на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання і за його заявою було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку визначальним є не номер виконавчого провадження, в межах якого відбувається виконання судового рішення, а саме судове рішення, до виконання зобов`язань за яким боржнику буде тимчасово обмежено виїзд за межі України.

Крім того, доводи боржника, що застосування відповідного обмеження не сприяє забезпеченню переслідуваної мети, не заслуговують на увагу, оскільки інші вжиті державним виконавцем заходи не призвели до виконання судового рішення боржником, в той час як обмеження у праві виїзду є одним із способів спонукання боржника до виконання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон не спростовують, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: