Справа № 199/4182/21
(2-о/199/125/21)
РІШЕННЯ

іменем України

25.10.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі учасників справи:

заявника ОСОБА_1 та представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересована особа територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із даною позовом та заявленою в ній вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення: факту її постійного проживання ( ОСОБА_1 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтовується тим, що заявник є донькою ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, втім, звернувшись до нотаріальної контори, вона отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (від 05.04.2021 р.), оскільки ОСОБА_1 не подано заяву про прийняття спадщини в строк до шести місяців з дня смерті спадкодавця, та на момент відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом з померлим на момент його смерті.

Як зазначається заявником при зверненні до суду, пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини обумовлений тим, що вона не зверталася до нотаріуса у встановлені законом строки, оскільки після розірвання шлюбу у 2019 році вона її батьки продовжували спільно проживати у квартирі АДРЕСА_1 , а також спільно з ними проживав та був зареєстрований і дід заявника (батько матері) ОСОБА_4 , який тяжко хворів та потребував догляду, у зв`язку з чим з січня 2019 року заявник ОСОБА_1 переїхала проживати до квартири з батьками, щоб допомагати доглядати діда, де й проживала до січня 2020 року, вела спільне господарство, допомагала по дому, хоча й зареєстрована за іншою адресою.

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала повністю.

Представник заінтересованої особи територіальної громади в особі Дніпровської міської ради заперечувала проти задоволення заяви та просила відмовити в її задоволенні.

У поданому письмовому запереченні на заяву зазначено, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, а надані до матеріалів заяви докази не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю, а засвідчують тільки проведення дозвілля, яке може відбуватися і без спільного проживання, зроблені за невідомо яких обставин, а тому, на переконання представника відповідача, їх не можна брати до уваги (а.с. 35-38).

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, заявник є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 12), свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 61), наявного у матеріалах спадкової справи (а.с. 51-66), на підставі чого встановлено походження заявника.

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання особи у її паспорті гр. України (а.с. 7-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 13).

За життя померлий ОСОБА_3 був власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 28).

Протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця ОСОБА_1 не заявила про відмову від спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Куликовим С.В. від 05.04.2021 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 26).

Відповідно до спадкової справи №6/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , інші спадкоємці, окрім ОСОБА_1 , відсутні (а.с. 51-66).

Відповідно до квитанцій про сплату комунальних платежів та придбання побутової техніки ОСОБА_1 несла витрати по утриманню квартири АДРЕСА_1 та сплаті комунальних послуг та придбання побутової техніки (а.с. 65-88).

Допитана свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, відповідно до яких ОСОБА_1 (заявник у цій справі) її подруга, вони підтримують дружні стосунки вже понад 15 років. Свідкові відомо, що ОСОБА_1 спочатку проживала зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_3 . Потім вона вийшла заміж та переїхала жити до чоловіка, а коли з ним сварилася, то поверталася проживати до батьків на той період. Коли ОСОБА_1 розлучилася з чоловіком, то вона повернулася проживати до батьків і десь із початку 2019 року з ними проживала, а потім зустріла іншого чоловіка і пішла жити до нього. Батько заявника помер восени 2019 року, та в цей час ОСОБА_1 проживала саме за батьками за адресою: АДРЕСА_3 .

Допитана свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, відповідно до яких заявник ( ОСОБА_1 ) є її донькою. До 2012 р. донька постійно проживала з батьками, потім вийшла заміж. На Новий рік 2019 повернулася проживати до батьків, оскільки розлучилася з чоловіком. Батько свідка (дідусь заявника) дуже хворів, лежав після перенесеного інсульта декілька років, потребував догляду та вони разом за ним доглядали. На момент смерті ОСОБА_3 , батька заявника ОСОБА_1 остання проживала разом з ним та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , несла витрати по утриманню майна, сплачуючи комунальні платежі, купувала продукти та поховала батька ОСОБА_3 .

Допитана свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 (заявник) донька її сусідки, вона проживала разом з батьками з 2019 року, з сусідами бачилася кожного дня та на момент смерті свого батька вона проживала з батьками за адресою: АДРЕСА_3 .

Процесуальні дії у справі:

- ухвалою суду від 19.07.2021 р. задоволено клопотання заявника про витребування доказів та витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Куликова Сергія Васильовича ( АДРЕСА_4 ) спадкову справу №6/2021 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (в завіреній копії);

-ухвалою суду від 25.10.2021 р. задоволено клопотання заявника про допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ;

-ухвалою суду від 25.10.2021 р. задоволено клопотання заявника про доручення доказів: квитанцій про сплату комунальних платежів та придбання побутової техніки.

Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, по має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Час відкриття спадщини визначається ч. 2 ст. 1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Як встановлено судом, нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск шестимісячного строку для її прийняття та у зв`язку з тим, що на момент відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом з померлим на момент його смерті.

Що стосується посилання нотаріуса на пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, то за ст. 1269 ЦК України (ч. 1 ) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, за умови постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини із спадкодавцем, подання заяви про прийняття спадщини не передбачено.

З огляду на вищенаведене, не є слушними посилання представника відповідача на необхідність встановлення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 не заявляла про відмову від спадщини, що встановлено судом на підставі спадкової справи.

ОСОБА_1 несла витрати, пов`язані з утриманням спадкового майна (а.с. 65-88).

Спір відсутній, інших спадкоємців не має, факт, який просить встановити ОСОБА_1 , не вплине на спадкові права й обов`язки інших осіб, тому справа розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно до статті 3 зазначеного вище Закону реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Таким чином, відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання не має значення при вирішенні питання щодо постійного та фактичного проживання чи не проживання особи у певному місці, оскільки така реєстрація лише є процедурою внесення особою місця свого проживання, тобто є лише технічною процедурою обліку громадян.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

За судового розгляду знайшов підтвердження той факт, що заявник проживала разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, та не заявила про відмову від неї.

За наведених вище встановлених судом обставин, вочевидь обґрунтованість вимог заявника, тому її заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат, то при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються (ч. 7 ст. 294 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273, ч.1 ст. 293, п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315, ст.ст. 317, 319 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , де заінтересована особа територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата складення повного судового рішення 04 листопада 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї