Справа № 296/3043/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" вересня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість у розмірі 47 917 грн за спожиті послуги централізованого опалення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, забезпечується послугами централізованого опалення, які надає Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради. У період з 01 жовтня 2009 року по 17 квітня 2020 року відповідач не сплачує у повному обсязі кошти за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 47 917 грн.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води укладений з позивачем 14.06.2019 і відповідно нарахування боргу за період з 01.10.2009 є безпідставним та неправомірним. Крім того, 07.10.2019 квартиру за адресою АДРЕСА_2 було реалізовано на електронних торгах і згідно протоколу № 435898 власником даної квартири є ОСОБА_2 , тому за період з 14.06.2019 по 07.10.2019 позивач надав послуги лише на суму 191,75 грн. Позивач звернувся до суду 29.03.2021, тому нарахування боргу з 01.10.2009 до 29.03.2019 в розмірі 40778,18 грн є поза межами строку позовної давності. Відповідач не є власником станом на день подання позову до суду квартири, а також зареєстрований в місті Києві і відповідно даний позов не може розглядатися в Корольовському районному суді міста Житомир. Крім того, позовна заява підписана та подана представником позивача, який відповідно до реєстраційних відомостей, які міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців такими повноваженнями не наділений, що є самостійною підставою для повернення позовної заяви.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відзиву. Зазначив, що відповідач був власником квартири, що забезпечувалася теплом із липня 2008 року, а тому зобов`язаний її утримувати, у тому числі сплачувати комунальні платежі. Водночас ОСОБА_2 , який виграв електронні торги 07.10.2019, став її власником лише 20.08.2020 з дня державної реєстрації права власності. Щодо застосування строку позовної давності, то вона згідно п.9.1 Договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання гарячої води від 14.06.2019 становить п`ять років. Щодо підсудності, то у Договорі про надання послуг із централізованого опалення, постачання гарячої води від 14.06.2019 відповідач зазначив своєю адресою - АДРЕСА_2 , тому позов подано до Корольовського районного суду м. Житомира. Представництво та підписання позову здійснено відповідно до ч.3 ст. 58 ЦПК України і підтверджено належними документами, доданими до позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що у відповідності до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №28869285 та копії договору купівлі-продажу № 3871 від 28.07.2008, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), за період з жовтня 2009 року по квітень 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 47 917 грн, яку на момент пред`явлення позову відповідачем добровільно сплачено не було.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо підписання позовної заяви представником позивача ОСОБА_3 .

У відповідності до ч.3 ст.58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Як вбачається із відомостей ЄДР, керівником Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради є РОГОЖИН ДМИТРО ВОЛОДИМИРОВИЧ.

У відповідності до копії витягу з посадових обов`язків провідного юрисконсульта відділу збуту від 03.02.2020, ОСОБА_3 має право бути представником підприємства в судах загальної юрисдикції першої інстанції з правом підпису всіх процесуальних документів.

Згідно копії довіреності від 29.12.2020 № 3348/6 зі строком дії до 31.12.2021, Рогожин Д.В. уповноважив провідного юрисконсульта відділу збуту Тичину Ганну Володимирівну представляти інтереси Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради включно із правом підпису позовних заяв.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи представника позивача щодо неналежного представництва позивача та необхідності повернення позовної заяви.

Щодо підсудності справи.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, послуги з централізованого опалення надаються за місцезнаходженням нерухомого майна, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, за змістом довідки № 1888/141 від 06.04.2021, яка надана до суду за запитом суду, місце реєстрації ОСОБА_1 не значиться. Клопотань від відповідача щодо необхідності передачі справи за місцем його реєстрації в м.Києві, до суду не надходило. Доказів реєстрації в м.Києві відповідачем суду також не надано.

Згідно ч.9 ст.29 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи наведене та пред`явлення позову про стягнення заборгованості за надання послуг за адресою: АДРЕСА_2 , Корольовський районний суд м. Житомира є належним судом для розгляду даної справи.

Щодо факту укладення договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води 14.06.2019, а відтак відсутності підстав нарахування боргу за період з 01.10.2009.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до переліку житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з централізованого опалення.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Незважаючи на те, що ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Вказані положення знайшли своє відображення у ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII , відповідно до якої надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах та п.1 ч.1 ст.7 вказаного Закону, з якого вбачається, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року №459/3958/15-ц).

Зважаючи на викладене, відсутність доказів, які б спростовували факт надання послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , необґрунтованим є посилання представника відповідача на відсутність підстав для сплати заборгованості з огляду на відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води до 14.06.2019.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, суд вважає, що відповідач повинен сплатити заборгованість, що виникла по спірній квартирі, у повному обсязі з 01.10.2009.

Щодо твердження представника відповідача про фактичне надання послуг ОСОБА_1 до 07.10.2019 в зв`язку із набуттям права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 435898 квартиру за адресою АДРЕСА_2 було реалізовано 07.10.2019 на електронних торгах ОСОБА_2 .

Разом з тим, у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 221060511, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва № 7735 20 серпня 2020 року.

Таким чином, власником вказаної квартири по 19.08.2020 був відповідач ОСОБА_1 .

Отже, посилання представника відповідача на те, що 07.10.2019 ОСОБА_2 набуто право власності на квартиру, а тому з цієї дати ОСОБА_1 не є боржником за наданими послугами з централізованого опалення, є необґрунтованим.

Щодо застосування строку позовної давності до вимог в частині нарахування боргу з 01.10.2009 до 29.03.2019 в розмірі 40778,18 грн.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність строком п`ять років, що передбачено п.9.1 Договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання гарячої води, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , застосовна у цих спірних правовідносинах з 14.06.2019, оскільки саме з цієї дати (є датою набрання чинності) шляхом підписання договору сторони погодили більшу тривалість позовної давності, ніж передбачена ст.257 ЦК України. До 14.06.2019 до спірних правовідносинах підлягає застосуванню загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 29.03.2021, доказів на підтвердження переривання перебігу позовної давності по кожному з щомісячних платежів суду не надав, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2009 по 28.02.2018 не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відтак, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.03.2018 по 31.05.2020 в розмірі 17 669,79 грн

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270, 00 грн.

Керуючись 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Цивільний позов Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (вул. Київська, 48, м. Житомир, 10014. ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 17 669,79 грн (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень 79 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено: 13 вересня 2021 року.

Cуддя М. В. Петровська