_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/1107/21
УХВАЛА

20.10.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву позивача ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзар Олександр Юрійович, про визнання договору іпотеки недійсним та скасування заборони відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзар Олександр Юрійович, про визнання договору іпотеки від 20.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №793, предметом якого є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.04.2021 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , яку ухвалою суду від 26.04.2021 року залишено без задоволення.

08.09.2021 року позивачем надано до суду заяву про зміну підстав позову, в якій позивач додатково до заявленої вимоги просить суд скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 , що була накладена приватним нотаріусом Кобзарем О.Ю., яка зареєстрована в реєстрі за №482.

Зазначену заяву було прийнято до розгляду у підготовчому судовому засіданні 20.10.2021 року.

Також, позивачем 08.09.2021 року було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , та встановлення заборони АТ «УкрСиббанк» вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності на вказане майно.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що вважає договір іпотеки від 20.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №793, який укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , предметом іпотеки за яким є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , недійсним, з підстав того, що він ОСОБА_1 надавав згоду на укладення цього договору, однак така згода була надана помилково без розуміння природи правочину, з підстав незнань української мови та не вчинення відповідачами дій з перекладу тексту договору. Також позивач посилається на те, що вказаним договором порушені права та інтереси малолітньої дитини - ОСОБА_2 , який мешкає в спірній квартирі.

Так, позивач вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення відповідачеві здійснювати будь-які реєстраційні дії з права власності на спірну квартиру, яка є об`єктом спірного договору, а у разі не вжиття заходів забезпечення позову, відповідач до розв`язання спору по суті має право звернути стягнення на спірну квартиру, чим ускладнить виконання майбутнього рішення суду.

Оглянувши вказану заяву, судом встановлено, що вона відповідає вимогам встановленими ст. 149-151 ЦПК України.

У підготовчому судовому засіданні 20.10.2021 року представник позивача підтримав вказану заяву та просив суд задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтримала вказану заяву.

Представник відповідача Акціонерного товариства «УкрСиббанк» у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаної заяви.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Отже забезпечуючи позов, суд виходить з тих видів такого забезпечення, які передбаченні чинним процесуальним законодавством у відповідності до ст. 150 ЦПК України.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст. 149 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

З поданого до суду позову вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно договору іпотеки від 20.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №793, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , предметом іпотеки за яким є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 .

В порушенні вищевикладених приписів, заявником не доведено і не підтверджено жодним доказом, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, як і не доведено вчинення ПАТ «УкрСиббанк» жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду та дій спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

Одночасно судом враховується, що позивач звернувся до суду з цим позовом через тринадцять років з дня укладення спірного договору, про укладення якого йому було відомо, оскільки як зазначає останній у позові, він надавав згоду на його укладення.

Також судом враховується, за 13 років, ПАТ «УкрСиббанк» не здійснені дії зі звернення стягнення на спірне нерухоме майно.

За наслідком чого посилання позивача на існування загрози невиконання майбутнього рішення суду є необґрунтованими.

Отже, лише посилання на незгоду з укладеним договором іпотеки, не є безумовною підставою свідчення загрози невиконання рішення суду та беззаперечною підставою для вжиття заходів забезпечення позову оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Однак, заявником жодним чином не обґрунтовано необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову та не доведено можливості істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі їх незастосування.

На підставі викладеного, суд вважає заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, необґрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Також судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заяву позивача ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про забезпечення позову,слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзар Олександр Юрійович, про визнання договору іпотеки недійсним та скасування заборони відчуження нерухомого майна залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 20.10.2021 року.

Головуючий Калініченко Л. В.