РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судових засідань - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 ( далі відповідачка) про стягнення заборгованості за договором позики від 12.11.2015 з додатковою угодою від 13.12.2018 у сумі 508573 грн.68 коп., з яких 112 888грн. 19 коп. сума боргу з урахуванням індексу інфляції;5926 грн. 66 коп. три проценти річних від простроченої суми; 389758 грн. 83 коп.- сума неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Крім того позивач прохає суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 18000 грн, а також судовий збір у розмірі 5085 грн.74 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.11.2015 між ним та відповідачкою був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність відповідачки, як позичальника грошових коштів у сумі 77828 грн. 62 коп., що за курсом НБУ на день укладання договору позики було еквівалентно 3420 доларів США, з кінцевим строком повернення до 11.01.2016. 13.12.2018 між позивачем та відповідачкою була укладена додаткова угода до договору позики від 12.11.2015, якою були внесені зміни та доповнення до договору позики від 12.11.2015, а саме: збільшено розмір позики на суму 106783 грн. 24 коп., що еквівалентом 3840 доларів США; загальна сума, яка підлягає поверненню за договором позики, буде відповідати еквівалент 3840 доларів США за курсом їх продажу НБУ на дату платежу; кінцевий строк повернення позики -11.03.2019; у разі прострочення зобов`язань за договором позики позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Позивач зазначає, що він виконав зобов`язання за договором позики та додаткової угоди в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 13.12.2018. Разом з цим, відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, позику не повернула, що змусило його звернутися до суду з даним позовом.

Відповідачка у встановлений судом строк правом на надання відзиву на позов не скористалась. 15.09.2021 через канцелярію суду представником відповідачки адвокатом Лисенко А.О. надано суду письмові пояснення по справі зі змісту яких вбачається, що відповідачка не заперечує факт отримання грошових коштів за договором позики від 12.11.2015, разом з цим зазначає, що надана позивачем додаткова угода від 13.12.2018 не є предметом розгляду по даній справі, оскільки вона укладено до договору позики від 11.12.2015, а не до договору позики від 12.11.2015, за яким позивач прохає суд стягнути заборгованість. Крім того, відповідачка зазначає, що з 11.12.2015 по 30.01.2020 вона погасила заборгованість за договором позики від 12.11.2015 року у повному обсязі, що підтверджується наданими неї суду розписками, сума яких більше ніж втричі за тіло позики.

06.10.2021 від представника позивача- адвоката Гупала Р.М. на адресу суду надійшли додаткові пояснення зі змісту яких вбачається, що 13.12.2018 між позивачем та відповідачкою була укладена додаткова угода до договору позики від 12.11.2015. У зв`язку з технічною опечаткою, у додатковій угоді помилково зазначено, що вона укладена до договору від 11.12.2015, замість договору позики 12.11.2015. Дана додаткова угода підписана сторонами та узгоджені усі істотні умови договору. Також зазначена додаткова угода прийнята сторонами до виконання. Представник позивача зазначає, що між позивачем та відповідачкою 11.12.2015 жодного договору не укладалося. Підтвердження укладання такого договору відповідачкою також не надано. За таких підстав вважає надані суду додаткову угоду від 13.12.2018 та розписку від 13.12.2018 належними та допустимими доказами, а отже суд має їх узяти до уваги при прийнятті рішення. Крім того, представник позивача вважає надані відповідачкою розписки жодним чином не підтверджують виконання нею зобов`язань за договором позики, оскільки вони підписані та скріплені печаткою ПП « Каштан», а не ОСОБА_1 , як фізичною особою.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом поряду, електронним шляхом надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідачки адвокат Гупал Р.М. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та без участі відповідачки, проти задоволення позовних вимог заперечує та прохає суд застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами.

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини..

12.11.2015 між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики ( далі Договір).

Згідно п. 1 Договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 77 828,62 грн., що за курсом НБУ (1 долар США=22.756907 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 3420 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до пункту 3 цього Договору. Кінцевий строк погашення позики-12.01.2016.

Передача зазначеної в пункті 1 цього Договору суми позики здійснюється під час підписання цього Договору. З цього моменту Договір позики вважається укладеним. На підтвердження укладення цього Договору позики та його умов і отримання коштів позичальник видає позикодавцеві розписку (п.2 Договору).

Відповідно до п.3 Договору позичальник зобов`язаний повернути позику згідно з таким графіком повернення Позичальником грошових коштів: 4778,95 грн, еквівалент 210 доларів США- до 11.12.2015; 73049,67 грн., еквівалент 3210 доларів США- до 11.01.2016. Ця позика є безвідсотковою.

Позика може бути повернута позичальником достроково, але не раніше 11.12.2015 в сумі 73049,67 грн., еквівалент 3210 доларів США, не раніше 11.01.2016 в сумі 77 828,62 грн, еквівалент 3420 доларів США.

У разі несвоєчасного повернення позичальником позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 778.29 грн. за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (п.4 Договору).

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та правочинів.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До відносин за договором позики застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті договору позики.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, шляхом передачі відповідачці грошових коштів в сумі 77 828,62 грн.

Відповідачка в порушення умов Договору, грошові кошти повернула частково, в сумі 210 доларів США, що підтверджується розпискою від 30.01.2020. Позику в розмірі 73049,67 грн. в установлені Договором строки не повернула.

Суд вважає надані відповідачкою розписки, підписані ОСОБА_1 та скріплені печаткою ПП «КОНВЕСТ», за період з 21.12.2018 по 07.11.2019 на суму 12 420 доларів США, не належним доказом підтвердження факту виконання відповідачкою зобов`язань за Договором, оскільки спірний Договір був укладений між фізичною особою ОСОБА_1 , а не ПП «КОНВЕСТ».

Факт передачі відповідачкою грошових коштів за вказаними розписками ОСОБА_1 , який є співробітником ПП «Каштан», також підтверджується поясненнями відповідачки, які містяться у змісту клопотання, яке подане останньою до суду 16.03.2021.

З огляду на зазначене, за результатами розгляду справи, суд вважає доведеним позивачем факт не виконання відповідачкою обов`язку за Договором щодо повернення позики на суму 73049,67 грн., у зв`язку з чим вона зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 109 143,18 грн., з яких 36 093.51 грн.- індекс інфляції, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 10 849.57 грн.

Разом з цим, позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду докази на підтвердження внесення змін до Договору, які були узгоджені та підписані сторонами у встановленому законом порядку, відповідно до яких був збільшений розмір позики на суму 106783 грн. 24 коп., що еквівалентом 3840 доларів США та змінений строк її повернення до 11.03.2019.

Надана суду додаткова угода до договору позики від 11.12.2015, яка підписана сторонами 13.12.2018, є не належним доказом в розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі- внесення змін до вже існуючого договору позику від 12.11.2015.

Зазначене, дає суду підстави вважати про недоведеність позивачем в цій частині, а також вимог щодо стягнення з відповідачки неустойки у розмірі 1% за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, відповідно до п.4.3 додаткової угоди від 13.12.2018 року до договору позики від 11.12.2015.

Відповідачкою подано заяву про застосування позовної давність до заявлених вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Як вище зазначалося, суд вважає доведеним позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором у розмірі 73049,67 грн., строк виконання якого сплив 12.01.2016.

Разом з цим, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернулося до суду 24.12.2020, тобто поза межами строку позовної давності.

З огляду на зазначене те, що позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за Договром.

Зважаючи на те, що вимога про стягнення інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми за порушення зобов`язання, є похідною від вимоги про стягнення основної заборгованості за Договром, суд вважає необхідним також відмовити у її задоволені.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 КПК України.

Керуючись, статтями 12-13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 18.10.2021.

Суддя С.М. Лисиченко