ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/641/20 Номер провадження 22-ц/814/1642/21Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л. Є. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

секретар: Коротун І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Репала Дениса Олександровича та ОСОБА_2 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про вставновлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частину будинку та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки з нині померлою ОСОБА_4 , визнання права сумісної власності та права власності на Ѕ частину будинковолодіння, а також визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він з 1990 року фактично проживав з ОСОБА_4 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, до смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 1990 року по 2001 рік вони та діти проживали у с. Василівка Диканського району Полтавської області в будинку матері ОСОБА_2 .

В подальшому, позивач звернувся до колгоспу ім.. Леніна, щодо виділення під викуп житлового будинку. Вказане прохання було задоволено, та рішення виділено позивачу житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

За вказане будинковолодіння позивач з ОСОБА_4 сплатили спільні кошти та виплатили визначену колгоспом ім. Леніна суму за придбане ними нерухоме майно.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 07.11.2001 визнано договір купівлі-продажу спірного житлового будинку таким, що відбувся між нині померлою ОСОБА_4 та колгоспом ім.. Леніна ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього вказаним рішенням суду визнано право особистої власності на вказане будинковолодіння за ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_2 вказує, що у придбане будинковолодіння, він з ОСОБА_4 та дітьми переїхали в 2001 році. При цьому, ними за спільні кошти, з спільного бюджету здійснювався ремонт цього будинку, газифікація, разом впорядковували подвір`я та територію.

Також позивач зазначає, що у них з нині померлою ОСОБА_4 , під час спільного проживання народився син ОСОБА_3 , також ОСОБА_4 мала дочку від першого шлюбу ОСОБА_5 відповідача по справі.

В подальшому після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли відповідачі по справі, як спадкоємці за законом першої черги, яким видано свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину спірного будинку кожному. Про такий розподіл часток позивач дізнався від сина відповідача ОСОБА_3 ..

Після отримання відповідачем ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку, остання відразу звернулась до суду з позовом про виділ належної їй частки в натурі.

Сам позивач ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертався, оскільки вважав, що Ѕ частина житлового будинку належить йому на праві спільної сумісної власності, а іншу, належну нині померлій, розділять між собою діти, відповідачі по справі, тобто кожному б з них мало належати по ј частині.

Також вказав, що він та нині померла ОСОБА_4 під час їх спільного проживання як чоловіка та жінки у інших зареєстрованих шлюбах не перебували.

У зв`язку з вище викладеними обставинами позивач ОСОБА_2 просив суд визнати факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 1990 року по 2012 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину спірного будинку.

Визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнавши за ними право на спадщину на ј частину спірного житлового будинку за кожним. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_4 , як чоловіка та дружини (жінки) з 01 січня 2004 року по 21 січня 2012 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Сторони, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги на вказане рішення місцевого суду.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевим судом встановлено факт, який сам по собі не має юридичного значення, оскільки не породжує у позивача жодних прав.

Також вказує, що місцевим судом безпідставно відмовлено у застосування строку позовної давності.

Позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у доводах якої просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме судом не взято до уваги, що спірний будинок було виділено ОСОБА_2 як члену колгоспу.

Представником відповідача ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в доводах якого просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга представника відповідача адвоката Репала Д.О. підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Місцевим судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що ОСОБА_4 09 січня 1991 року розірвала шлюб із ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 являються батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією Свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_2 , виданого 25.05.1995. (а.с.16,17).

Відповідно до довідки Диканської селищної ради від 22.05.2020 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (не проживає). Разом з тим зазначено, що ОСОБА_2 за вказаною вище адресою проживає без реєстрації (а.с.27).

Встановлено, що ОСОБА_2 проживає за вказаною адресою з 2001 року, що вбачається з іншої довідки, виданої Диканською селищною радою 20.05.2020 за №2499 (а.с. 26).

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 належним чином доведено той факт, що він та ОСОБА_4 з січня 1991 року (дати розірвання шлюбу ОСОБА_4 ) дійсно проживали однією сім?єю, як чоловік та жінка, проте факт проживання позивача ОСОБА_2 з нині померлою ОСОБА_4 як чоловіка та жінки однією сім`ю без реєстрації шлюбу суд вважає вірним встановити з 01.01.2004 року - дати набрання чинності Сімейним Кодексом України, яким введено інститут фактичних шлюбних відносин по 21.01.2012 тобто по день її смерті.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання права власності на 1/2 частку спірного майна, ОСОБА_2 посилався на положення статті 74 СК України та вказував, що будинок було придбано за його з ОСОБА_4 спільні кошти.

Для вирішення майнового спору між чоловіком та жінкою, які не перебували в зареєстрованому шлюбі, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Встановлено, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 07.11.2001, яке набрало чинності 11.12.2001, визнано дійсним та таким, що відбувся 30.11.1995 договір купівлі-продажу будинковолодіння, згідно якого колгосп ім..Леніна Диканського району продав, а ОСОБА_4 купила в особисту власність будинковолодіння по АДРЕСА_1 , загальна вартість якого становить 16 434 грн. Також, зазначеним рішенням визнано за ОСОБА_4 право особистої власності на вказане будинковолодіння.

Як на момент укладення договору купівлі-продажу, так і на момент ухвалення рішення про визнання права власності на спірне будинковолодіння нормами чинного на той час КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю було тільки майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 22 КпШС України).

За загальним правилом встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є необхідним для застосування правових наслідків, які притаманні для подружжя, що перебуває у зареєстрованому шлюбі, виникнення прав та обов`язків подружжя, зокрема, щодо поділу майна.

Спірне майно, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, придбано у 1995 році, тобто до набрання чинності СК України (2004 року), таким чином, положення статті 74 СК України не підлягають застосуванню.

Отже факт проживання разом позивача ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_4 не має юридичного значення як підстава для визнання набутого в 1995 році будинку спільним сумісним майном подружжя.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зазначеним у постанові від 25.03.21 у справі № 363/1829/18.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно набуто сторонами за їхні спільні кошти або спільною працею.

Оскільки відсутні підстави визнання спірного будинку об`єктом спільної сумісної власності сторін, і як наслідок визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , немає і підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_4 за визначений судом період.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо невідповідності висновків суду обставинам справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання спірного будинковолодіння спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у вказаному майні не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Отже висновок місцевого суду про недоведеність позивачем того, що зазначене спірне майно було набуте ним та померлою ОСОБА_4 внаслідок їх спільної праці, або доказів укладення між ними письмової угоди про створення спільної сумісної власності колегія суддів вважає вірним.

Враховуючи вимоги ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені ОСОБА_1 підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Репала Дениса Олександровича задовольнити частково.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_4 , як чоловіка та дружини (жінки) з 01 січня 2004 року по 21 січня 2012 року.

У задоволенні позовних вимог про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_4 , як чоловіка та дружини (жінки) з 01 січня 2004 року по 21 січня 2012 року - відмовити.

В іншій частині рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

судовий збір в розмір 1365 грн. (одна тисяча триста шістдесят п`ять грн.) та витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. (десять тисяч грн.)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов