Справа № 318/2140/20 Номер провадження №2/318/224/2021
"03" листопада 2021 р. м. Кам`янка-Дніпровська
Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області в складі: суддя Васильченко В.В.; секретар Борисенко П.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Вельможко Олег Олександрович до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Благовіщенка» про стягнення заборгованості за договором емфітевзису та пені,
Процесуальні дії у справі та заяви сторін:
Позов надійшов до суду 28.10.2020 року.
Ухвалою від 02 листопада 2020 року відкрите провадження у справі та вирішено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
11 листопада 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, яке задоволено судом, ухвалою від 11 листопада 2020 року витребувано у відповідача СТОВ «Благовіщенка» докази по справі.
Ухвалою суду від 15.03.2021 року судом повторно витребувано у відповідача СТОВ «Благовіщенка» докази по справі. Ухвала отримана до виконання представником відповідача 13.05.2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вирішення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи, проте залишена без виконання.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що міститься в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вирішення поштового відправлення, проте відзиву на позовну заяву суду не надав, заперечення проти задоволення позову суду не повідомив. Копію витребуваних судом документів відповідач суду не надав.
За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку ти, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до такого висновку.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 28.07.2014 року (а.с.8).
Позивачем та її представником суду не надано копії свідоцтва про спадщину за заповітом серія та номер: 377, виданого 02.04.2015, ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу, на яке йде посилання у позовній заяві.
Окрім того, згідно вищезазначеної інформаційної довідки 23.04.2018 року (а.с.9) було здійснено реєстрацію іншого речового права на зазначену земельну ділянку, номер запису про інше речове право 25902303 право оренди земельної ділянки державним реєстратором виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Скиба М.О., на підставі договору оренди землі, серія та номер: 263, укладеного 03.01.2018 року між орендарем СТОВ «Благовіщенка» та орендодавцем ОСОБА_1 . Зміст, характеристика іншого речового права: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі або натуральній формі, але не менше 3% від вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки у рік розрахунку. Строк дії договору 49 років, з правом пролонгації.
Копію цього договору оренди землі №263 від 03.01.2018 року сторонами не надано.
Позивачем доказів того, що договір оренди землі №263 від 03.01.2018 року є нікчемним, чи визнаний у встановленому законом порядку недійсним, суду не надано.
Згідно з ст.11, 509 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.
Позивач у позовній заяві стверджує, що правовідносини сторін виникли з договору, який за своєю правовою природою є договором емфітевзису, і був укладений, щодо земельної ділянки, яку вона успадкувала, спадкодавцем ОСОБА_2 з відповідачем СТОВ «Благовіщенка» 01 липня 2013 року, копію якого надано суду (а.с.5-6).
Згідно з ч. 1, 5ст. 102-1 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України. Укладання договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі. Власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Власник земельної ділянки зобов`язаний не перешкоджати землекористувачеві у здійсненні його прав.
Згідно ст. 410 ЦК України, землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.
Враховуючи наведені положення законодавства, користування земельною ділянкою на підставі договору емфітевзису є правом землекористувача, а внесення плати за користування землею - його обов`язком.
Відповідно до ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час укладення спірного договору емфітевзису) у статті 3 передбачав, Державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Частиною 3ст. 3 цього Закону(в редакції, чинній час укладання спірного договору) передбачено, Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до т. 4 названого Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Систему органів державної реєстрації прав складають Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав). Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав (ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Таким чином, Договір емфітевзису (користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб) від 01.07.2013 р., на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, і копію якого приєднано до матеріалів справи, на момент його укладення 01 липня 2013 року підлягав обов`язковій державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як вбачається з копії Договору емфітевзису від 01.07.2013 року його державну реєстрацію проведено не було, відмітки про це відсутні на примірнику договору, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить про укладення між сторонами іншого договору договору оренди земельної ділянки від 03.01.2018 р, інформацію про інше в матеріалах справи відсутня, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості та пені за період 2017, 2018, 2019 роки на підставі договору емфітевзису від 01.07.2013 року є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними доказами.
На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ч.1,5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог.
Оскільки позов не підлягає задоволенню, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі ст. 11, 182, 409, 410, 509, 1268 ЦК України, ст. 102-1, 148-1 ЗК України, ст.3-5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.12,13, 81,264, 265, 280, 281, 353 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вельможко Олег Олександрович, до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Благовіщенка» про стягнення заборгованості за договором емфітевзису та пені - залишити без задоволення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Запорізькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );
Суддя: В. В. Васильченко