КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції №46 від 01 серпня 2019 року до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді сурової догани за порушення службової дисципліни.

В подальшому, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2020 року, вказаний наказ був скасований.

Зазначив, що в період з 01 серпня 2019 року по 16 березня 2020 року відносно позивача діяв наказ, яким до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, що заподіяло позивачу моральну шкоду.

Наказ, яким до позивача застосоване дисциплінарне стягнення було доведено до всього особового складу Управління патрульної поліції в Харківській області, що завдало позивачу репутаційної шкоди, спричинило зменшення поваги та авторитету.

Також, внаслідок вказаного наказу було пригнічено стан позивача, відбулися нервові зриви, зменшено розмір щомісячної премії за серпень 2019 року на суму 8586,87 грн.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , загальний розмір заподіяної йому моральної шкоди становить 30 000 грн., які він і просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що факт протиправності рішення, оформленого наказом №46 від 01 серпня 2019 року начальника Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції винесеного щодо нього підтверджується набравши законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року, яке має преюдиціальне значення.

На думку позивача, спричинена йому моральна шкода виражається в наступному:

- наказ, яким до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді сурової догани, було доведено до всього особового складу Управління патрульної поліції в Харківській області. Ця обставина завдала репутаційної шкоди позивачу, спричинила зменшення поваги та авторитету позивача серед особового складу Управління, в тому числі і підлеглими йому співробітниками і тривала 9 місяців поспіль, що спричинило позивачу моральну шкоду на 10000 грн.;

- вказаний наказ спричинив до пригнічення позивача, до його нервових переживань, обумовлених незаконним та несправедливим застосуванням до нього такого важкого дисциплінарного стягнення як сувора догана, що в подальшому відобразилось на стані здоров`я, у зв`язку з чим позивач набув гіпертонічну хворобу, чим йому також заподіяна шкода на 10000 грн.;

- вказаний наказ спричинив до зменшення позивачеві за серпень 2019 року розміру щомісячної премії на суму 8586,87 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений був нести додаткові страждання через значні фінансові втрати для забезпечення членів своєї родини, в тому числі і двох малолітніх дітей. Цим позивачу також заподіяна моральна шкода у розмірі 10000 грн.

Просив, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 , відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 12 лютого 2019 року №97о/с, призначений в УПП в Харківській області ДПП на посаду командира взводу №1 роти №3 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП.

Наказом начальника УПП в Харківській області ДПП №46 від 01 серпня 2019 року до ОСОБА_1 було застосовано стягнення у вигляді суворої догани за порушення вимог пп.пп.1,10 п.3.1 розділу III Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 05 січня 2016 року №4/1, п.п.1,2,4,6,8,13 ч.3 ст.1, п.п.4,7,8 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого ЗУ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», п.п.1,2 ч.1 ст. 18 та частини 1 статті 64 ЗУ «Про Національну поліцію».

В серпні 2019 року на виконання дисциплінарного стягнення, позивач був позбавлений премії у розмірі 8586,87 гривень.

Не погодившись з рішенням керівництва, ОСОБА_1 подав позовну заяву до Харківського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу УПП в Харківській області ДПП від 01 серпня 2019 року №46 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани та зобов`язання виплатити премію за серпень 2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі №520/8933/19, позовні вимоги задоволені частково, скасовано наказ в частині накладення стягнення у вигляді суворої догани, відносно ОСОБА_1 , зобов`язано Департамент патрульної поліції вирішити питання щодо преміювання позивача.

Постановою другого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2020 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року залишено без змін.

Наказом начальника Управління патрульної поліції в Харківській області від 16 липня 2020 року №67 про скасування наказу начальника УПП в Харківській області ДПП від 01 серпня 2019 року №46, у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани було скасовано.

Суму премії за серпень 2019 року у розмірі 8 717,64 гривень, нараховано та виплачено у червні 2020 року, що підтверджується розрахунковим листом за червень 2020 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та його вини в заподіянні моральної шкоди, не зазначено з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст.76,80,229 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких відноситься наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №464/3789/17).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Конституція є базовим законом і його норми знаходять своє втілення і розвиток в інших законах, які встановлюють умови і порядок відшкодування.

Термін «Кожен» зовсім не означає, що відшкодування відбудеться будь-кому, хто про це буде стверджувати чи просити.

Незаконними діями (бездіяльністю) має бути заподіяна шкода, і факт її заподіяння має бути доведений.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають, істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується ; одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та його вини в заподіянні моральної шкоди, не зазначено з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, та з урахуванням того, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 261,20 грн.

Так, у відповідності до вимог п.6 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою підприємцем, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (тобто на час звернення до суду першої інстанції з позовом), прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становив 2102 грн.

За подання позовної заяви до суду першої інстанції, ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн. (2 102 х 0,4).

Відтак за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. (840,80 х 150%).

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба