ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Груп», треті особи: Львівський національний академічний театр опери та балету імені Соломії Крушельницької, Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» про стягнення неустойки, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Україна» (далі по тексту-відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Груп» (далі по тексту-відповідач 2), треті особи: Львівський національний академічний театр опери та балету імені Соломії Крушельницької, Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» про стягнення неустойки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 на Інтернет-сайті lviv.kontramarka.ua здійснила замовлення концертно-розважальних послуг №3781171 (6 місць) на виставу «Жізель», яка повинна була відбуватись 12 квітня 2020 року о 18:00 у приміщенні Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької. Згідно програмних умов Інтернет-сайту, на підтвердження здійсненного замовлення концертно-розважальних послуг №3781171, з метою отримання квитків на замовлений захід, вона здійснила платіж своєю банківською карткою на загальну суму 756 грн. 00 коп.

27 березня 2020 року співробітники відповідача-1 повідомили про неможливість відвідування вистави «Жізель» 12 квітня 2020 у Львівському національному академічному театру опери та балету імені Соломії Крушельницької та неможливість виконання взятих на себе зобов`язань щодо надання концертно-розважальних послуг у повному обсязі у зв`язку із скасуванням заходу, на що вона одразу заявила про розірвання договору про надання мені зазначених послуг та повідомила про необхідність повернення сплачених грошових коштів у розмірі 756,00грн. згідно банківських реквізитів, з яких були сплачені кошти.

31 березня 2020 року шляхом надсилання листа на електронну пошту help(a)mticket. com.ua позивач звернулась до відповідача-1 з вимогою повернути сплачені грошові кошти, на що одразу, тобто 31 березня 2020 року отримала відповідь від відповідача: «для повернення коштів Напишіть заяву в довільній формі, вкажіть обставини, прикріпіть до листа електронну квитанцію про оплату, номер банківської карти з якої була оплата, ПІБ власника картки і контактний номер телефону. Вкажіть в якому банку Ваш рахунок.

Також, для повернення коштів ще потрібна квитанція від платіжної системи "іРау", вона повинна була надійти на електронну пошту після оплати замовлення. Якщо квитанції на пошті не можете знайти - зверніться на гарячу лінію платіжної системи для її відновлення за номером телефону: 0 800 60 11 60 +38 НеІр(а).ірау.uа».

Цього ж дня, позивач зібрала документи на підтвердження факту сплати придбаних квитків на концертно-розважальні послуги, яка була здійснена через сервіс онлайн-платежів «іРау», належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення», та надіслала відповідачу 1 лист, в якому повністю виконала заявлені вимоги, а саме: написала заяву в довільній формі, вказала обставини, прикріпила до листа електронну квитанцію про оплату, зазначила номер банківської карти, ПІБ власника картки і свій контактний номер телефону.

01 квітня 2020 року позивач отримала відповідь: «Ваша заяву прийнято і відправлено в фінансовий відділ для повернення коштів. Чекайте надходження коштів протягом двох тижнів» та посилання на Закон України «Про звернення громадян».

Позивач вважає, що відповідачі зобов`язані були солідарно повернути грошові кошти у розмірі сплаченої суми 756,00 грн. не пізніше 12 квітня 2020 року, але станом на час подання позову кошти позивачу не повернуті, що порушує її права.

Крім того, зважаючи на те, що за послуги нею було сплачено грошові кошти у розмірі 756,00 грн., а також враховуючи те, що за ч. 5 ст. 10 Закону країни «Про захист прав споживачів» у разі ненадання виконавцем послуги, він сплачує споживачу неустойку у розмірі 3% загальної вартості замовлення за кожен день прострочення, позивач вважає, що відповідачі зобов`язані солідарно відшкодувати неустойку, яка станом на 10.07.2020 становить 2 041,00 грн., згідно відповідного розрахунку.

Позивач просила суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Груп» на її користь суму збитків у розмірі 756,00 грн., неустойку у розмірі 2041,20 грн. та суму судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Груп», треті особи: Львівський національний академічний театр опери та балету імені Соломії Крушельницької, Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» про стягнення неустойки відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, ОСОБА_2 а подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вказує, що не погоджується з висновками суду про те, що на неї було покладено комерційні ризики, оскільки це спростовується електронними доказами поштової переписки. 01 квітня 2020 року та 21 квітня 2020 року від служби технічної підтримки покупців на її електронну адресу надійшли листи - відповіді про те, що заяву на повернення грошових коштів прийнято і відправлено в фінансовий відділ для повернення коштів. Вказані листи судом першої інстанції не враховано. На думку апелянта, суд також не врахував, що відповідач-1 виконав свої зобов`язання вже після звернення позивача до суду та після відкриття провадження.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Україна», згідно якого відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що зобов`язання були виконанні відповідачем-1, грошові кошти в розмірі 756,00 грн. повернуто позивачу. Вважає, заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини справи та ціну позову, дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону передбачену ч.4 ст. 274 ЦПК України, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем 07 лютого 2020 року оформлено замовлення та оплату на інтернет-сайті lviv.kontramarka.ua концертно-розважальних послуг №3781171 (6 місць) на виставу «Жізель», яка повинна була відбутися 12 квітня 2020 року о 18:00 год. у приміщенні Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, за адресою: м. Львів, пр. Свободи, буд. 28, у розмірі 756 грн.

Згідно програмних умов Інтернет-сайту, на підтвердження здійсненного замовлення концертно-розважальних послуг №3781171, з метою отримання квитків на замовлений захід, позивач здійснила платіж банківською карткою на загальну суму 756 грн., що підтверджується чеком №MDUG6G1L80207 від 07.02.2020 та квитанцією за сплату № операції 48145481 від 07.02.2020.

27 березня 2020 року ТзОВ «Контрамарка Україна» повідомило позивача ОСОБА_1 про неможливість відвідування вистави «Жізель» 12 квітня 2020 року у Львівському національному академічному театру опери та балету імені Соломії Крушельницької та неможливість виконання взятих на себе зобов`язань щодо надання концертно-розважальних послуг у повному обсязі.

У зв`язку із чим, 31.03.2020 позивачу було надіслано електронне повідомлення на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 від служби технічної підтримки покупців сайту kontramarka.ua щодо алгоритму дій для повернення коштів.

31 березня 2020 року надійшла відповідь від позивача із зазначенням розміру коштів, які підлягають поверненню, зазначенням номеру карти, на яку мали бути повернені грошові кошти, ПІБ отримувача коштів, контактного номеру телефону. До листа були прикріплені необхідні копії документів, необхідних для здійснення повернення: копії квитків, квитанція ПРИВАТ24, квитанція іРау.

01 квітня 2020 року від служби технічної підтримки покупців сайту kontramarka.ua на електронну поштову адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла відповідь про те, що заяву на повернення грошових коштів прийнято і відправлено в фінансовий відділ для повернення коштів протягом наступних двох тижнів.

21 квітня 2020 року від служби технічної підтримки покупців сайту kontramarka.ua на електронну поштову адресу позивача надійшов наступний лист в якому повідомлялось про неможливість повернення грошових коштів позивача у 14-денний строк у зв`язку з великою кількістю заявок на повернення разом з проханням поставитись з розумінням до довгого очікування.

У свою чергу, 28 квітня 2020 року позивач у відповідь на отриманий лист надіслала повторний лист з питаннями коли очікувати виплату грошових коштів.

10 червня 2020 року служба технічної підтримки покупців сайту kontramarka.ua на електронну поштову адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслала лист з повідомленням про те, що повернення грошових коштів позивача в автоматичному режимі не відбулось і необхідно здійснити повернення через банк, для чого позивачу необхідно надати повні банківські реквізити з доданими для цього інструкціями.

17 вересня 2020 року служба технічної підтримки покупців сайту kontramarka.ua на електронну поштову адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 надсилала лист з проханням надати повні реквізити для повернення коштів та інструкцією щодо цих реквізитів.

13 жовтня 2020 року після телефонних розмов ініційованих відповідачем ТзОВ «Контрамарка Україна» служба технічної підтримки покупців сайту kontramarka.ua отримала повні банківські реквізити, необхідні для повернення коштів позивачу.

Грошові кошти в розмірі 756 грн. позивачу повернуто в повному розмірі, що підтверджено платіжним дорученням № 2262 від 13 жовтня 2020 року.

Вказана обставина позивачем не заперечувалася.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що грошові кошти в розмірі 756 грн. позивачу повернуто в повному розмірі. У зв`язку із з тим, що позивач відповідно до п. 8.5. Оферти Покупець (Позивач) приймає на себе всі можливі комерційні ризики, пов`язані з його діями по допущенню помилок і неточностей у наданих ним своїх особистих даних, а саме з не наданням повних банківських реквізитів, необхідних для повернення коштів до 13 жовтня 2020 року, суд не вбачав законних підстав для стягнення неустойки у вигляді пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним (договором оферти) є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Відповідно до п. 3.1. Предметом Оферти, розміщеної за посиланням https://kontramarka.ua/ru/pages/public-offer (далі-Оферта) є надання Покупцеві послуг з бронювання, оформлення, продажу і доставки (останнє-за додаткову плату, що стягується понад суму Сервісного збору) Квитків на Заходи в порядку і на умовах, передбачених цією Офертою.

Відповідно до п. 4.1. та 4.2. Оферти - оферта вважається основним документом в офіційних взаєминах між Покупцем і Агентом з купівлі-продажу Квитків. Прийняття Покупцем цієї Оферти здійснюється шляхом послідовного вчинення Покупцем дій, зазначених у п. 4.3 цієї Оферти (акцепт Оферти). Вчинення акцепту Покупцем цієї Оферти проводиться добровільно і рівносильно укладенню письмового договору (п. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 13 жовтня 2020 року відповідачем ТзОВ «Контрамарка Україна» грошові кошти в розмірі 756 грн. позивачу повернуто в повному розмірі, що підтверджено платіжним дорученням № 2262 від 13 жовтня 2020 року, тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині є обґрунтованим.

Що стосується позовних вимог про солідарне стягнення пені, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі прострочили виконання зобов`язання, а тому відповідно до ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинні нести відповідальність у вигляді пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, та просив стягнути солідарно неустойку, що становить 4 195,80 грн., надавши відповідний розрахунок.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 3 цієї статті збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Так, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Суд першої інтсанції вважав, що оскільки позивач відповідно до п. 8.5. Оферти Покупець (Позивач) приймає на себе всі можливі комерційні ризики, пов`язані з його діями по допущенню помилок і неточностей у наданих ним своїх особистих даних, а саме з не наданням повних банківських реквізитів, необхідних для повернення коштів до 13 жовтня 2020 року, тому законних підстав для стягнення неустойки у вигляді пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення з відповідачів у суду немає.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що вистава «Жізель» повинна була відбутися 12 квітня 2020 року о 18:00 год., що є початковою датою порушення зобов`язань.

10 червня 2020 року служба технічної підтримки покупців сайту kontramarka.ua на електронну поштову адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслала лист з повідомленням про те, що повернення грошових коштів позивача в автоматичному режимі не відбулось і необхідно здійснити повернення через банк, для чого позивачу необхідно надати повні банківські реквізити з доданими для цього інструкціями.

А відтак, лише 10.06.2020 року відповідачем 1 погоджено повернення грошових коштів, проте не здійснено їх виплату внаслідок відсутності банківських реквізитів, які надані позивачем 13 жовтня 2021 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач 1 має зобов`язання сплатити споживачу неустойку у розмірі 3 % загальної вартості замовлення

за кожен день прострочення, за період з 12.04.2021 року по 10.06.2021 року, тобто за 60 днів, оскільки протягом цього періоду часу він не виконував свої зобов`зання не у зв`язку з відсутністю необхідних реквізитів (вина позивача), а з інших, неповажних на думку суду підстав. Отже, розрахунок пені у такому випадку становить: 756,00 грн.*3%*60=1360,80 грн.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення неустойки.

Водночас розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 551 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у справі №569/16256/19 від 27 січня 2021 року.

Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір збитків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення її розміру на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, до 756,00 грн., тобто до розміру вартості послуг.

Поряд з цим, колегія суддів не находить підстав для солідарного стягнення пені з обох відповідачів, оскільки вимоги позивача, щодо наявності вини всіх відповідачів у заподіянні їй збитків не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів вважає, що рішеннясуду першої інстанції не в повній мірі ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду лише частково відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду необхідно скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення пені.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №8261216/16), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують понесені нею судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, а отже, вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрамарка Україна» на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) в розмірі 756,00 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура