Справа № 165/465/21 Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О.
Провадження № 22-ц/802/1281/21 Категорія: 8 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,

секретар судового засідання - Вакіна Д.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачки - ОСОБА_3 ,

представника відповідачки - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області, про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він разом із ОСОБА_3 володіють нерухомим майном - житловим будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1 на умовах спільної часткової власності. Відповідно до правовстановлюючих документів йому належить 33/100, а відповідачці 67/100 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Загальна площа житлового будинку становить 134,9 кв.м.

33/100 часток будинку йому належать на підставі договору дарування від 23.10.2003, укладеного між ним та матір`ю ОСОБА_5 , до яких входять: коридор 1-11 площею 4,6 кв.м; коридор 1-7 площею 8,2 кв.м; кімната 1-6 площею 19,6 кв.м; кімната 1-8 площею 16,8 кв.м, 1/2 частина сараю В-1.

Відповідачка ОСОБА_3 отримала 67/100 часток будинку на підставі договору дарування від 17.04.2015, укладеного між нею та матір`ю ОСОБА_5 , на підставі якого їй у власність перейшли: коридор 1-1 площею 9,7 кв.м; кухня 1-2 площею 10,6 кв.м; ванна 1-3 площею 3,9 кв.м; комора 1-4 площею 3,8 кв.м; кімната 1-5 площею 13,4 кв.м; коридор 1-6 (бувший 1-10) площею 11,1 кв.м; кімната 1-7 площею 15,0 кв.м (бувша 1-9 площею 14,9 кв.м); погріб А 1; ганок А2; літня кухня Б1; прибудова-б; 1/2 сараю В-1, погріб з шийкою Г; вбиральня Д; гараж Е-1; огорожа-1; гараж Б1 (без фундаменту).

Земельні ділянки для обслуговування даного житлового будинку належать їм на умовах приватної власності, які зареєстровані як окремі об`єкти нерухомості.

Нерухоме майно між ними, як співвласниками, фактично поділене, розмежоване із облаштованими окремими входами та подвір`ями і кожен з них користується тими частинами будинку, господарськими спорудами із 2003 року окремо та самостійно. Дане нерухоме майно їм належить фактично на праві приватної власності, однак номінально значиться, що майно перебуває у спільній частковій власності.

Вважає, що він як власник вправі окремо користуватися та розпоряджатися власною частиною житлового будинку з господарськими будівлями, що належить йому на праві власності із окремою адресою, присвоєння якої є необхідне для реалізації дозвільних документів на добудову та реконструкцію належної йому частини будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішенням Нововолинського міського суду від 08 липня 2020 року у справі №165/777/19 задоволено позов ОСОБА_3 про припинення спільної часткової власності та виділення в натурі її частки, однак вона не реалізувала свого права на реєстрацію власної частки наданого їй нерухомого майна, не зареєструвала його в Державному реєстрі речових прав, що залишило зазначене нерухоме майно у статусі спільної часткової власності.

Відповідачкою ігноруються його неодноразові звернення та прохання добровільно здійснити спільний розподіл майна.

Ураховуючи наведене, просив виділити йому у власність частку спільного майна (літ. А-1 на плані) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кімнату 2-4 площею 17,0 кв.м (бувша 1-8 площею 16,8 кв.м), коридор 2-5 площею 8,2 кв.м (бувший 1-7 площею 8,2 кв.м); кімнату 2-6 площею 19,6 кв.м (бувша 1-6 площею 19,6 кв.м), кухню 2-3 площею 10,8 кв.м; ванну кімнату 2-2 площею 7,6 кв.м; коридор 2-1 площею 4,2 кв.м (бувший коридор 1-11 площею 4,6 м.кв), 1/2 частину сараю В-1 у відповідності до даних з технічного паспорта, виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 15 жовтня 2015 року за № 76116, загальною площею 67,4 кв.м, припинивши спільну часткову власність на них.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 23 липня 2021 року в позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6300 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавала.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Відповідачка та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення, а також стягнути із позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2900 грн..

Будучи належним чином повідомленою про день та годину розгляду справи, третя особа у судове засідання свого представника не направила і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, ОСОБА_1 належало 33/100 часток, а ОСОБА_3 - 67/100 часток цього нерухомого майна.

Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08 липня 2020 року у справі №165/777/19 ОСОБА_3 виділено в натурі її частку у житловому будинку та припинено право спільної часткової власності (а.с.13-15).

Таким чином, позивач заявив позовні вимоги про виділ йому у власність майна, яке фактично не перебуває у спільній частковій власності.

Повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано відмовив у позові.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених у судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2900 грн. підлягають відшкодуванню їй позивачем.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2900 (дві тисячі дев`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді