Справа № 346/5330/20
Провадження № 2/346/579/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Нефьодової Т.В.

представника позивача адвоката Люшина М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , Коломийської районної ради Івано-Франківської області (далі - Коломийська районна рада), Обласного комунального підприємства "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" (далі - ОКП «Коломийське МБТІ») про визнання незаконними і недійсними свідоцтва про право власності на домоволодіння та реєстраційного напису, визнання рішення виконкому Голосківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (далі - Голосківська сільська рада) незаконним і його скасування, визнання за позивачем права власності на домоволодіння,-

ВСТАНОВИВ:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що її батькам належало домогосподарство, що за адресою: АДРЕСА_1 . Господарство відносилося до колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Оскільки позивач на той момент була неповнолітньою, то вона і її батько прийняли спадщину, так як проживали разом зі спадкодавцем, а також до 31.07.1988 року за вказаною адресою було зареєстроване місце проживання позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , який залишив заповіт, посвідчений 28.05.1997 року в Голосківській сільській раді. Згідно з цим заповітом батько заповів все належне йому на момент смерті майно позивачу. Остання вважає, що прийняла спадщину, оскільки доглядала вказане господарство та земельні ділянки, однак, не зверталася до нотаріуса з метою оформлення прав на цю спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на це майно. Позивач також вважає себе єдиним спадкоємцем на дане майно.

Однак, 29.09.2020 року представнику позивача ОСОБА_5 , а 27.10.2020 року - позивачу стало відомо про те, що оспорюваним рішенням виконкому Голосківської сільської ради № 172 від 12.08.1987 року власником зазначеного домогосподарства визначено відповідача ОСОБА_2 . На підставі даного рішення 22.08.1987 року виконкомом Коломийської районної ради видано оспорюване свідоцтво (без номеру), і того ж дня ОКП «Коломийське МБТІ» вчинено відповідний реєстраційний напис за №67.

Позивач стверджує, що це свідоцтво видане на ім`я ОСОБА_2 (який є рідним братом позивача) без відома позивача та її батька, з порушенням їхніх майнових прав, оскільки господарство належало їм згідно з нормами чинного на час видачі свідоцтва законодавства, враховуючи і те, що частка померлої матері позивача залишилася у власності колгоспного двору та не ділилася між спадкоємцями.

Крім того, при видачі вказаного свідоцтва порушено норми ст.ст.17,18 Закону України «Про власність», ст.ст.123,126 ЦК України (в ред. 1963 р.), ст.ст.317, 319, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 чинного ЦК України.

Тому позивач просить: визнати незаконними і недійними оспорювані свідоцтво про право власності на домоволодіння та реєстраційний напис від 22.08.1987 р.; визнати незаконним та скасувати вказане рішення Голосківської сільської ради №172 від 12.08.1987 р.; визнати за нею право власності на зазначене будинковолодіння.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із зазначених підстав.

Представник Голосківського старостинського округу Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 09.02.2021 року подав заяву до суду, в якій просить справу розглядати без його участі (а.с. 74).

Представник ОКП «Коломийське МБТІ» в судове засідання не з`явився, 22.03.2021 року подав заяву, в якій просить в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених в поданому відзиві на позовну заяву від 01.02.2021 року, а розгляд справи проводити у його відсутності. (а.с.84). В даному відзиві зазначено, що цього відповідача не стосується спір про право на спірне нерухоме майно, а також слід врахувати, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Представник Коломийської районної ради подав 29.07.2021 року заяву, в якій вказав про розгляд справи без його участі (а.с.154).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов.

Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 01.03.1968 року позивач є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 30).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 30.07.1988 року позивач одружилась з ОСОБА_6 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 15 зворот)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голосків Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 16).

Згідно із заповітом, посвідченим секретарем Голосківської сільської ради 28.05.1997 року, зареєстрованим в реєстрі за № 24, ОСОБА_4 заповів все своє майно позивачу (а.с. 34).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кременчук Полтавської області (а.с. 33, зворот).

Згідно з оспорюваним свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Коломийської районної Ради народних депутатів 22.08.1987 року на підставі оспорюваного рішення Голосківської сільської ради №172 від 12.08.1987 р., це свідоцтво посвідчує належність спірного будинковолодіння колгоспному двору, головою якого вказано ОСОБА_2 . Це майно зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності та записано в реєстрову книгу за №67 (а.с.37).

Відповідно до положень ст.120 ЦК УКраїни (в ред.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з правилами ст.126 цього Кодексу працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до положень ст.563 зазначеного Кодексу в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються

на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а

саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути

зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно з даними погосподарських книг за 1983-1985 роки в зазначеному господарстві було зареєстроване місце проживання: ОСОБА_4 ; його дружини ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ); сина ОСОБА_8 (вибув 15.10.1983 р.); дочки ОСОБА_9 (позивача); сина ОСОБА_2 ; дочки ОСОБА_1 .

Згідно з даними довідок Голосківської сільської ради від 03.09.2020 року № 411/02.2-20/05 та від 02.11.2020 року № 350/02.2-20/05 відповідно, власником зазначеного домогосподарства згідно з оспорюваним позивачем рішенням виконкому №172 від 12.08.1987 р. записаний відповідач ОСОБА_1 , який на час прийняття цього рішення був єдиним членом сім`ї, місце проживання якого було зареєстроване в даному господарстві. Станом на 01.07.1990 року у даному господарстві було зареєстровано місце проживання: ОСОБА_4 , 1933 року народження (батько позивача), який вибув з цього господарства 07.07.1986 р. і повернувся 21.04.1989 р., та ОСОБА_11 , 1924 року народження (дружина батька позивача). Ці особи вибули з даного господарства в 1997 році в м.Кременчук Полтавської області, повернулися 10.09.1998 р., і повторно назавжди вибули 28.12.2002 р. На момент смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у даному господарстві не було зареєстровано місця проживання жодної особи. Заповіт від імені ОСОБА_4 посвідчувався виконкомом вказаної сільської ради 28.05.1997 року за реєстром № 24 та не змінювався і не скасовувався. Позивач вибула з цього господарства в липні 1988 р., а відповідач ОСОБА_1 вибув 22.04.1989 р. (а.с. 17, 35).

Таким чином, дане свідоцтво видане колгоспному двору, а відповідача ОСОБА_1 зазначено головою цього двору, оскільки згідно з оспорюваним позивачем рішенням виконкому №172 від 12.08.1987 р. цей відповідач на час прийняття даного рішення був єдиним членом сім`ї, місце проживання якого було зареєстроване в даному господарстві. Отже, це свідоцтво посвідчує право власності колгоспного двору, а не особисто цього відповідача.

З огляду на наведене твердження позивача про те, що вона є єдиним спадкоємцем спірного майна колишнього колгоспного двору є безпідставними, оскільки на час прийняття оспорюваного рішення №172 від 12.08.1987 року, видачі на його підставі оспорюваного свідоцтва про право власності від 22.08.1987 р. та вчинення того ж дня оспорюваного реєстраційного напису №67 відповідач ОСОБА_1 після вибуття з 07.07.1986 р. по 21.04.1989 р. його батька ОСОБА_4 в м.Кременчук Полтавської області залишався єдиним членом цього двору, місце проживання якого було там зареєстроване.

Отже, вказані оспорювані документи та реєстраційний напис не позбавили і не позбавляють позивача права на відповідну частку у вказаному майні колишнього колгоспного двору.

Суд зауважує, що позивач може претендувати на вказану частку у спірному майні як член колишнього колгоспного двору, оскільки вона на час смерті своєї матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була неповнолітньою, однак, позивач такої вимоги не заявляє, а оспорює вищевказані документи та реєстраційний напис і саме в зв`язку з визнанням їх недійсними та незаконними, а також існуванням заповіту на її користь обґрунтовує свою вимогу про визнання за нею права власності на все нерухоме майно колишнього колгоспного двору.

Проте, згідно з положеннями ст.13 ЦПК України, яка передбачає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо вимоги про визнання в порядку спадкування за позивачем права власності на спірне будинковолодіння, то зі змісту позовної заяви випливає, що ця вимога є за своїм характером похідною від попередніх вимог про оспорювання зазначених рішення, свідоцтва та реєстраційного напису. Оскільки суд не знайшов підстав для їх скасування, то відсутні підстави і для задоволення вимоги про визнання за позивачем права власності на спірне майно. Крім того, позивач вважає себе спадкоємцем за вищевказаним заповітом її батька, однак, останній на час своєї смерті не був власником всього спірного майна.

Слід також зазначити, що відповідно до правил ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом також встановлено, що позивач зверталася із заявою, яка зареєстрована 16.11.2020 року в реєстрі № 2493, до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яку позивач прийняла після смерті своєї матері (а.с. 39).

Однак, позивачем не вказано про наслідки розгляду нотаріусом цієї заяви і не долучено документу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, позивачем не вказано і не надано жодних відомостей про те, чи вона зверталася до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом після смерті свого батька. Тому заявлення вимоги про визнання права власності на майно суд вважає також передчасною, оскільки позивачем не доведено підстав для визнання за нею права власності саме в судовому порядку.

Тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі саме в зв`язку з їхньою безпідставністю.

На підставі наведеного, ст.ст. 120,126, 563 ЦК України (в ред..1963 р.), ст.ст. 392, 1261, 1296 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 293, 294, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_2 , до Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , Коломийської районної ради Івано-Франківської області, Обласного комунального підприємства "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" про визнання незаконними і недійсними свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Коломийської районної Ради народних депутатів 22.08.1987 року та реєстраційного напису №67 від 22.08.1987 р., визнання рішення виконкому Голосківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області №172 від 12.08.1987 р. незаконним і його скасування, визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя Калинюк О. П.