ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/791/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"23" вересня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мицик Ю.С.
при секретарях Пугач Д.С., Береговенко Н.Г.,
учасники справи не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ.ЕЙЧ.ДІ.ПАРТС», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет машин» про відшкодування шкоди,-
Ухвалою суду від 25.09.2019 відкрито провадження по вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, однак від нього надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги, вважав їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Просив розгляд справи проводити у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали.
28.02.2020 третьою особою надіслано до суду письмові пояснення. Представник третьої особи просить відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема посилається на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про наявність дефекту товару та невідповідність рівню безпеки, не доведено позивачем як потерпілим наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності не з`явившихся учасників справи за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача з наступних підстав.
Сторони письмово погодили всі суттєві умови договору: предмет купівлі-продажу товару, спосіб оплати та поставки товару. На виконання укладеного договору купівлі-продажу позивачем за допомогою сервісу «Приват 24» на зазначені продавцем реквізити з власної банківської картки було переведено грошові кошти в сумі 800 грн. за замовлений товар.
Після проведення оплати позивач виконав взяті на себе зобов`язання по договору. Після отримання товару, позивач з`ясував, що отриманий товар не відповідав заявленим характеристикам.
Отримання товару відбулось 23.05.2019 у відділенні Нової пошти №1: вул. Фабрична, 7, м. Лубни.
Після отримання товару, позивач звернувся до продавця засобами мобільного зв`язку, оскільки отриманий товар не відповідав заявленим характеристикам, про обмін товару.
Позивачем було надіслано продавцеві листа щодо розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями.
На адресу реєстрації інтернет - магазину та бенефіціара двічі було надіслано офіційну заяву про врегулювання спору мирним шляхом, відшкодування вартості товару, однак відповіді на дані заяви позивач не отримав. Станом на момент звернення до суду відповідачем аналогічного товару не запропоновано та не надіслано. Кошти в розмірі вартості товару позивачу не повернуто.
Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору, який виник із правовідносин щодо захисту прав споживача.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму
Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна (товару) від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Отже, договір купівлі-продажу опосередковує процес динаміки (переходу) майна (товару) від однієї сторони до іншої. Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності.
Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частини перша, друга статті 673 ЦК України ).
Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У статті 1 цього Закону зазначено, що продавцем є суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом. Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону, споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У відповідності до ст. 4 вказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлює, що електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.
У відповідності до ст. 8 Закону України «Про електрону комерцію» права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів».
Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.
Споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.
Згідно із п. 9 ч. 1ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця.
У відповідності до ст. 12 Закону у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції.
У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.
У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена.
Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції.
У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.
Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.
Згідно зі ст. 13 Закону Споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.
До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону.
Враховуючи, що товар не задовільнив позивача, про що було повідомлено Продавця, та останньому не було запропоновано інший товар, то вимога про розірвання договору є правомірною.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу товару в день отримання товару, а саме - 23.05.2019. Отже, останнім днем повернення відповідачем сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору є 22.06.2019, при цьому строк починає відраховуватись з 23.06.2019.
Отже, вимоги про стягнення неустойки на момент подання заяви про збільшення розміру позовних вимог складає 243 календарних дні.
Неустойка за заявлений позивачем період прострочення становить 2 041,20 грн., що складається з наступного розрахунку: 840 грн. * 243/100.
Отже вимоги щодо стягнення грошових коштів у розмірі 800 грн. вартості товару, 40 грн - витрат, пов`язаних з пересилкою товару, неустойки - 2 091,60 грн. є такими, що підтвердженні належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд керується роз`ясненнями постанови Пленума Верховного Суду України від 31.03.1995 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах про стягнення моральної ( немайнової) шкоди».
Згідно п. 3 вищеназваної постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Разом з тим, у п. 4 постанови вказується, що позивач зобов`язаний довести не тільки факт заподіяння моральних страждань, але і пояснити з яких міркувань він виходив, зазначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
На підтвердження заподіяння моральної шкоди, позивач не надав належних та допустимих доказів.
Водночас позивачем не доведено причинно наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачами не доведено завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Витрати позивача на послуги Укрпошти в сумі 127,2 грн. не включаються до складу судових витрат і не можуть вважатись збитками у розумінні ст.22 ЦК, а тому відшкодуванню не підлягають.
Оскільки позивач, як споживач, був звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд вважає необхідним відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ.ЕЙЧ.ДІ.ПАРТС» на користь ОСОБА_1 вартість товару в сумі 800,00 грн., витрати пов`язані з пересилкою товару в сумі 40,00 грн, неустойку в розмірі 2091,60 грн.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ.ЕЙЧ.ДІ.ПАРТС» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
Судові витрати (судовий збір) в частині вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 908, 00 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Ю.С. Мицик