КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 373/131/20

21 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника Громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» адвоката Невмержицької Ірини Миколаївни на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Лебедя В.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденка Андрія Васильовича, заінтересовані особи: Громадська організація «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос», Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати дії старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденка Андрія Васильовича у виконавчому провадженні № 64399142 про поновлення на посаді ОСОБА_1 такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 02 березня 2021 року.

Вимоги скарги обґрунтовував тим, що державний виконавець не мав правових підстав для закінчення виконавчого провадження № 64399142, оскільки фактично постанова Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року про поновлення скаржника на посаді виконана не була, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 фактично не було допущено до виконання своїх посадових обов`язків.

Посилався на те, що державний виконавець Руденко А.В. не надав належної оцінки розпорядженню № 45-к від 30 грудня 2020 року, в якому міститься вказівка щодо поновлення на роботі та відсторонення ОСОБА_1 від роботи, що виключало факт поновлення на роботі.

Разом зі скаргою подано заяву про поновлення строку на звернення до суду із скаргою, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, оскільки 10 березня 2021 року він вперше звернувся до суду із скаргою, однак ухвалою суду від 23.03.2021 року скарга повернута заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України; 26 березня 2021 року він повторно звернувся до суду із скаргою, однак ухвалою суду від 29.03.2021 року вона повернута заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України; 02 квітня 2021 року він втретє звернувся до суду із скаргою, яку ухвалою суду від 07.04.2021 року залишено без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України у зв`язку з пропуском строку на подання відповідної скарги, відсутності заяви про поновлення строку на подання скарги. З огляду на викладене, вказував, що процесуальний строк пропущено не з його вини, оскільки йому не було роз`яснено в повній мірі в який спосіб потрібно було направити копії скарги з додатками сторонам по справі, тому вважає його пропущеним з поважних причин.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденка А.В.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року скаргу ОСОБА_1 , орган державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник - Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України, на дії та рішення старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденка Андрія Васильовича, - задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденка А.В. від 02 березня 2021 року, визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденка Андрія Васильовича від 02 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64399142.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник Громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» адвокат Невмержицька І.М. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що висновки суду про наявність підстав для поновлення строку на звернення із скаргою до суду не ґрунтуються на нормах процесуального права, оскільки судом не було встановлено непереборних та об`єктивних перешкод, труднощів, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений законом процесуальний строк подання скарги. Натомість, встановлено, що позивач тричі звертався до суду із однією і тією ж скаргою, яка тричі була залишена судом без розгляду внаслідок недотримання норм процесуального закону, що не може вважатися об`єктивною причиною і перебуває у безпосередньому зв`язку із волею позивача, у зв`язку з чим строк на подання скарги поновлений без достатніх правових підстав та фактичних обставин. Як наслідок, оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 13.05.2021 року постановлена за результатами розгляду скарги, поданої з пропуском строку на її подання та без наявності підстав для поновлення такого строку.

Вказувала на те, що дії державного виконавця у повній мірі відповідали положення статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Наголошувала на тому, що державний виконавець не зобов`язаний перевіряти допуск стягувача до робочого місця, однак факт отримання скаржником 12.01.2021 року листа ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України від 24.12.2020 року № 02/12, підтверджує, що у позивача із 12.01.2021 року не було перешкод у доступі до робочого місця, яке позивач не використовував.

Також вказувала на те, що запис у трудовій книжці позивача здійснений у повній відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Також наголошувала на тому, що судом не враховано ту обставину, що відсторонення позивача, як виконавчого органу підприємства, не було предметом судового рішення, щодо виконання якого виник спір, а позивачем на час розгляду справи не було подано відповідного позову щодо оскарження його відсторонення, у зв`язку із чим, суд надаючи оцінку вказаній обставині вийшов за межі розгляду питань, які підлягали розгляду в порядку контролю за виконання судових рішень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що вона постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ГО «ВФСТ «Колос» адвокат Невмержицька І.М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, представник ОСОБА_2 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на те, що він не може бути присутній в судовому засіданні, у зв`язку з хворобою. Суд залишив без задоволення клопотання про відкладення розгляду, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 23.12.2020 року у справі № 373/131/20 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 скасовано, визнано звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» з 25.06.2018 року незаконним, поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» з 26.08.2018 року (а.с. 8-12).

На підставі виконавчого листа в частині постанови від 23.12.2020 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» з 26.08.2018 року, останній звернувся до державної виконавчої служби у м. Переяславі Київської області.

Старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденком А.В. 05.02.2021 року на підставі вказаного вище виконавчого листа розпочато примусове виконання судового рішення від 23.12.2020 року та відкрито виконавче провадження № 64399142 (а.с. 17).

Відповідно до наказу в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» Салька Б.М. від 30.12.2020 року № 01/12 поновлено ОСОБА_1 на посаді Генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» з 26.08.2018 року (а.с. 21).

За цим же наказом в п. 2 ОСОБА_1 відсторонено від виконання своїх повноважень генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» на підставі ст. 99 ЦК України, та за пунктами 3, 4 ОСОБА_1 слід невідкладно передати в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» Сальку Б.М. все майно підприємства, установчі документи, штампи та печатки підприємства, документи на праві власності, користування, господарського відання майном та майновими правами підприємства, всі документи, які стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства; невідкладно надати трудову книжку для внесення відповідних записів.

Відповідно до розпорядження голови Громадської організації Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Мендуся О.П. від 30.12.2020 року № 45-к поновлено ОСОБА_1 на посаді Генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» з 26.08.2018 року на виконання постанови Київського апеляційного суду від 23.12.2020 року по справі № 373/131/20. В цьому ж розпорядженні в п. 2 міститься вказівка відсторонити від своїх повноважень генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ОСОБА_1 з 30.12.2020 року на підставі ст. 99 ЦК України, в п. 3 визначено, що на час відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень, Сальку Б.М. продовжувати виконувати обов`язки генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль». Крім цього, за пунктами 4, 5 ОСОБА_1 слід невідкладно передати в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» Сальку Б.М. все майно підприємства, установчі документи, штампи та печатки підприємства, документи на праві власності, користування, господарського відання майном та майновими правами підприємства, всі документи, які стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства; невідкладно надати трудову книжку для внесення відповідних записів.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 на сторінці 2-3 в розділі «Відомості про роботу» внесено запис № 35 від 24.02.2021 з таким змістом: «№ 34 від 25.06.2018 року є недійсним, поновлений на попередній роботі» на підставі наказу № 01/12 від 30.12.2020, постанови Київського апеляційного суду від 23.12.2020 № 373/131/20 (а.с. 23).

24.02.2021 року державним виконавцем Руденком А.В. складено акт державного виконавця про прийняття від ОСОБА_1 2-х трудових книжок, у трудовій книжці НОМЕР_1 з внесеним записом про визнання запису № 34 недійсним, про поновлення на роботі ОСОБА_1 (а.с. 62).

02.03.2021 року державним виконавцем Руденком А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64399142 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с. 18).

Задовольняючи скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з передчасності та протиправності оскаржуваної постанови державного виконавця Руденка А.В. про закінчення виконавчого провадження, оскільки її винесено в порушення вимог ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», так як постанова Київського апеляційного суду від 23.12.2020 року у справі № 373/131/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» не виконана.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, враховуючи наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1 ст. 235 КЗпП України).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18), від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-29740св18).

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 фактично не допущено до роботи, про що свідчить п. 2 наказу в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» Салька Б.М. від 30.12.2020 року № 01/12, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки наявність наказу про поновлення на роботі та наявність у цьому ж наказі вказівки про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень генерального директора не свідчить про фактичне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Таким чином, дії державного виконавця в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не ґрунтуються на нормах Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 .

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що дії державного виконавця у повній мірі відповідали положення статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не зобов`язаний перевіряти допуск стягувача до робочого місця, враховуючи, що саме виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставності поновлення судом строку на звернення із скаргою до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, поновлюючи строк на звернення ОСОБА_1 до суду із скаргою на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що доводи скаржника щодо поважності причин його пропуску є обґрунтованими, тому підлягає поновленню. Суд врахував, що строк подання скарги вперше не був пропущений, оскільки ОСОБА_1 як стягувач 10.03.2021 звернувся зі скаргою в межах 10-денного строку,в подальшому він виконував вимоги ухвал суду від 23.03.2021 року та від 29.03.2021 року, щодо визначення боржника, направлення боржнику копії скарги та додатків до неї на стадії виконання судового рішення відповідно до вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України, ухвали суду від 07.04.2021 в частині порушення питання у формі заяви про поновлення строку, встановленого ст. 449 ЦПК України. Крім того, суд поновлюючи строк на звернення із скаргою керувався практикою ЄСПЛ щодо доступу до правосуддя.

З матеріалів справи вбачається, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2021 року скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів надсилання скарги з додатками всім учасникам справи (боржнику).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2021 року скаргу повернуто заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, оскільки заявником не надав доказів надсилання скарги з додатками всім учасникам справи (боржнику та органу виконавчої служби).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року скаргу залишено без розгляду, оскільки встановлено, що скарга подана з пропуском строку та скаржник не порушив питання про його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк на звернення із скаргою пропущено скаржником з поважних причин, оскільки, суд повертаючи заявнику скаргу на дії державного виконавця застосував до спірних правовідносин вимоги статті 183 ЦПК України, яка не регулює спірні правовідносини (ухвали суду від 26 березня 2021 року та від 29 березня 2021 року).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог процесуального законодавства не звернув уваги на те, що вимоги частини другої статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Таким чином, оскільки вперше скаргу було подано у строк встановлений ЦПК України та відповідно суд не мав правових підстав для повернення скарги без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, суд врахувавши дані обставини дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення строку на звернення ОСОБА_1 із даною скаргою до суду.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» адвоката Невмержицької Ірини Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий: Судді: