ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року

м.Суми

Справа №591/2101/20

Номер провадження 22-ц/816/1372/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну представника ОСОБА_2 адвоката Стадника Семена Валерійовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 7000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 18 травня 2012 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні стосунки припинені, сторони мешкають окремо, сім`я розпалася повністю. Дитина мешкає разом з нею і знаходиться на її утриманні.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис №379, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, і визначено аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе, термін на примирення позитивного результату не дасть, сторони тривалий час мешкають окремо, а тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу та фактичні обставини справи, визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При встановлені розміру аліментів суд виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, інших аліментів не сплачує, а також є співзасновником 2-х компаній.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Стадник С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн та покласти судові витрати на позивачку.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів в порушення п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України належним чином не врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів і фактично переклав обов`язок обох батьків по утриманню дитини лише на ОСОБА_2 , як батька. Звертає увагу на те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував, що у відповідача є мати пенсіонерка, яка потребує матеріальної допомоги та догляду, при цьому суд взагалі не досліджував стану та розміру доходу позивачки та відповідача за 2020-2021 роки.

Вказує представник й на те, що хвороба очей вплинула на працездатність та отримання доходу від підприємницької діяльності пов`язаної з репетиторством та викладенням англійської мови. При цьому, факт того, що ОСОБА_2 є одним із засновників ТОВ «Британська Академія» та неприбуткової благодійної організації «Щедрі серця» не свідчить про наявність в нього високих доходів, адже через загострення хвороби очей відповідач взагалі не має доходу.

На думку представника ОСОБА_2 адвоката Стадника С.В., судом першої інстанції порушені правила підсудності, оскільки позов про розірвання шлюбу має розглядатись за місцем реєстрації відповідача, а позов про стягнення аліментів може подаватись за місцем реєстрації позивача, у той час, а ні позивачка, а ні відповідач не зареєстровані за адресою, на яку б поширювалась юрисдикція Зарічного районного суду м. Суми.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується.

Від позивачки ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без мін. Свої заперечення позивачка мотивує тим, що адвокат Стадник С.В. не має повноважень на подання апеляційної скарги, оскільки він не приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, а доданий до апеляційної скарги договір про надання укладений не з відповідачем, а з його матір`ю ОСОБА_4 , яка не є учасником справи. При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б уповноважували ОСОБА_4 на укладання такого договору від імені ОСОБА_2 .

Звертає увагу й на те, що докази долучені адвокатом Стадником С.В. до апеляційної скарги не можуть бути досліджені у суді апеляційної інстанції, оскільки вони не були предметом дослідження у суді першої інстанції, і представник відповідача в порушення п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України не зазначив обґрунтувань поважності не подання цих доказів до суду першої інстанції.

Зазначає, що позивачка працює вчителем і її середньомісячний дохід складає 8793 грн, а тому твердження представника відповідача про фактичне утримання дитини відповідачем не відповідає дійсності, а визначений судом розмір аліментів, з урахуванням потреб дитини та ринкових цін є цілком виправдним.

Заперечує позивачка й щодо доводів апеляційної скарги з приводу утримання відповідачем матері, оскільки матір відповідача проживає в іншій державі й отримує пенсію за віком. Щодо порушення правил підсудності, то позивачка звертає увагу, що первісний позов стосувався не лише розірвання шлюбу та аліментів, а й поділу спільно нажитого нерухомого майна, а тому він був поданий з дотриманням правил підсудності, передбачених ст. 30 ЦПК України, до Зарічного районного суду м. Суми, а у подальшому після роз`єднання судом позовних вимог у різні справи, саме цей суд, у порядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України, розглянув позовні вимоги з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції виходячи з вимог апеляційної скарги у відповідності до ст. 367 ЦПК України не вбачає підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого 18 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис №379.

Перевіряючи інші доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Так, позивачкою у відзиві на апеляційну скаргу ставиться питання про відсутність повноважень у адвоката Стадника С.В. на подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Стадник С.В. не приймав участі у розгляді справи судом першої інстанції, а до апеляційної скарги поданої в інтересах відповідача долучив ордер №1017664 від 08 липня 2021 року про надання правової допомоги ОСОБА_2 . Вказаний ордер відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а тому у відповідності до ч. 4 ст. 62 ЦПК України є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката як представника ОСОБА_2 повноважного на подачу апеляційної скарги.

Долучення до апеляційної скарги договору про надання правової допомоги укладеного з іншою особою, за встановлених обставин не свідчить про відсутність у адвоката Стадника С.В. повноважень на подачу апеляційної скарги в інтересах відповідача, однак за відсутності договору про надання адвокатом правової допомоги саме ОСОБА_2 колегія суддів позбавлена можливості вирішити апеляційні вимоги в частині розподілу судових витрат, оскільки матеріали справи не містять даних на яких саме умовах адвокат Стадник С.В. надавав правову допомогу ОСОБА_2 .

Звертаючи увагу на апеляційні вимоги представника ОСОБА_2 адвоката Стадника С.В. щодо порушення правил підсудності, колегія суддів виходить з наступного.

Так, ОСОБА_1 у відповідності з ч. ст. 30 ЦПК України звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 , 3-ї особи: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на малолітню дитину, визначення місця проживання малолітньої дитини, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, визначення майна спільною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, встановлення порядку користування квартирою (за місцем знаходження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 ).

22 квітня 2020 року за вказаним позовом було відкрите провадження та справа призначена до підготовчого судового засідання на 06 липня 2020 року. Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося з різних причин.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2021 року за заявою ОСОБА_2 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 на три окремі справи:

1. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на малолітню дитину присвоєно номер №591/2101/20.

2. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ї особи: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради визначення місця проживання малолітньої дитини, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини призначивши.

3. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення майна спільною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, встановлення порядку користування квартирою.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

З огляду на те, що первісний позов прийнятий судом з додержанням правил підсудності, змін у складі відповідачів у даній справі не відбувалося, а позови про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів не належать до виключної підсудності інших судів у розумінні ст. 30 ЦПК України, то Зарічний районний суд м. Суми у відповідності до ч. 2 ст. 31 ЦПК України розглянув дану справу без порушення правил підсудності, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

Перевіряючи оскаржуване рішення в частині визначеного судом першої інстанції розміру аліментів колегія суддів виходить з наступного.

Так, як вбачається із матеріалів справи, що 18 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області зареєстровано шлюб, актовий запис №379 (т.1 а.с. 14).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. а.с.15).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 через своїх представників, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі визнає обов`язок по сплаті аліментів на утримання малолітньої дочки, однак зазначає, що визначений судом розмір аліментів для нього є занадто великим.

Також з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, фізичною особою підприємцем, інших осіб на утриманні не має та не сплачує аліментів, а також є співзасновником 2-х компаній.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: 01.01.2021 30.06.2021 - 2395 грн; 01.07.2021 30.11.2021 - 2510 грн.

Так, відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів більшому розмірі ніж визначений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину. При цьому, й сам відповідач не заперечує можливість сплати ним аліментів у розмірі більшому за визначений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги з приводу наявності на утриманні у відповідача матері пенсіонерки, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач утримує свою матір, яка є пенсіонером за віком та отримує пенсію. Одночасно з цим, докази долучені представником відповідача до апеляційної скарги відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки представником відповідача не доведено неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З цих же підстав, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не може взяти до уваги й довідку про доходи позивачки долучену нею до відзиву на апеляційну скаргу, оскільки вказана довідка не містить дати її видачі і з її змісту не вбачається, що позивачка була позбавлена можливості подати цю довідку, або аналогічну довідку про до ходи за інший період, до суду першої інстанції.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач є фізичною особою підприємцем та співзасновником 2-х юридичних осіб ТОВ «Британська Академія» та неприбуткова благодійна організація «Щедрі серця» (т. 1 а.с. 16-27).

Однак, суд першої інстанції встановивши, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем та співзасновником 2-х юридичних осіб, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України не врахував його стан здоров`я, зокрема й щодо наявності у нього хронічного захворювання очей (т. 2 а.с. 182) та матеріальне становище ОСОБА_2 , враховуючи, що одна з юридичних осіб, співзасновником якої є відповідач, є неприбутковою благодійною організацією, а отже ця обставина не може свідчити про наявність прибутку від діяльності цієї юридичної особи. Звертає увагу колегія суддів й на ту обставину, що ухвала суду не містить належних мотивів з посиланням на докази, з яких суд виходив при визначенні розміру аліментів стягнутих з відповідача, оскільки статус фізичної особи-підприємця та факт того, що відповідач є співзасновником 2-х юридичних осіб, самі по собі не свідчать про достатність матеріального становища відповідача для сплати аліменти в розмірі визначеному судом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що присуджений завеликий розмір аліментів підлягає зменшенню з 5000 грн до 3500 грн, а отже рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків обставинам, доведених матеріалами справи, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, шляхом їх зменшення до 3500 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не підлягає зміні, оскільки рішенням суду було стягнуто з відповідача на користь держави мінімальну ставку судового збору, визначену Законом України «Про судовий збір», а витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають компенсації відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, оскільки спір виник внаслідок невиконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дитини у добровільному порядку, а тому колегія суддів вважає необхідним покласти ці витрати на відповідача.

В зв`язку з тим, що справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 адвоката Стадника Семена Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши їх розмір до 3500 грн.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина