ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Миколаїв

справа №489/3326/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 13 квітня 2021 року суддею Кирильчуком О.І. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивачка зазначала, що їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу №178 від 14 червня 1996 року, зареєстрованого в ММБТІ №19891 від 18 липня 1996 року, належить квартира АДРЕСА_1 . 21 липня 2017 року мешканцями квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, в результаті порушення правил користування житловим приміщенням, саме інженерним обладнанням та побутовою технікою, сталося залиття її квартири, що підтверджується Актом обстеження від 21 липня 2017 року, складеним представниками ЖЕО-16. Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва (ремонтно-будівельних робіт в квартирі позивачки по ліквідації заливу з вище розташованої квартири) розмір завданих збитків склав 1 957 грн, а вартість послуг зі складання даної кошторисної документації - 600 грн. Залиття квартири відбулося саме з вини відповідачки, яка мешкає поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку і є її власником. Підписавши акти від 21 липня 2017 року ОСОБА_2 погодилась з фактом залиття її квартири, проте в добровільному порядку відшкодовувати збитки відмовилась.

Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1 957 грн вартості ремонтно-будівельних робіт з ліквідації спричинених залиттям пошкоджень та 600 грн витрат на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт з визначення розміру матеріальної шкоди.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пославшись на недоведеність залиття квартири саме з її вини, акт огляду квартири АДРЕСА_4 від 21 липня 2017 року вона не підписувала, з фактом залиття квартири не погоджувалася, як то зазначає позивачка; Акт огляду (обстеження) квартири складено з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території; з нього не вбачається які саме пошкодження є у квартирі; жодного доказу на підтвердження обсягу (площі) ремонтних робіт, що були проведені в квартирі ОСОБА_1 , не надано. Також зазначала, що не має відповідати за позовом одноособово, оскільки квартира АДРЕСА_2 має декілька співвласників.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

У червні 2021 року з апеляційною скаргою на рішення звернулась ОСОБА_1 , яка просила рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Крім вказаного в позові, посилалась на сплату ОСОБА_2 штрафу за залиття квартири АДРЕСА_4 згідно постанови № 226 Адміністративної комісії Інгульського району від 01 серпня 2017 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Зазначала, що Акт від 21 липня 2017 року підписаний матір`ю відповідачки, яка постійно мешкає разом з нею, та він відповідає всім вимогам Правил утримання жилих та прибудинкових територій, а доводи відповідача на його спростування є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідачка ОСОБА_2 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами, заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на недоведеність вини відповідачки у залитті квартири, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між будь-якими діями відповідачки та заподіянням шкоди позивачці, та на відсутність позовної вимоги до інших співвласників квартири.

Але з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Згідно частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує.

За приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статей 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 1996 року ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_5 (а.с. 4).

Власниками квартири АДРЕСА_3 у цьому ж будинку, розташованої поверхом вище, є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному з яких належить по 1/6 частині квартири (а.с. 29-31).

21 липня 2017 року комісією у складі майстра ЖЕК № 16 ОСОБА_9 , у присутності власниць квартир АДРЕСА_4 ОСОБА_1 та квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7 складено акт про пошкодження, спричинені залиттям квартири АДРЕСА_4 . Власницею квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7 пояснено, що причиною залиття стало пошкодження під час прання шлангу зливу пральної машини (а.с. 6).

Постановою адміністративної комісії Інгульського району № 226 від 01 серпня 2017 року ОСОБА_2 , за залиття квартири АДРЕСА_5 , притягнуто до адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 грн (а.с. 65).

Викладене вище дає підстави для висновку про доведеність вчинення відповідачкою ОСОБА_2 дій, які спричинили затоплення квартири позивачки ОСОБА_1 .

Відтак, колегія суддів виходить із того, що позивачем доведено факт заподіяння шкоди, у зв`язку з пошкодженням належного їй майна, а відповідачем не спростовано відсутність його вини в заподіянні шкоди позивачу у зв`язку із неналежним утриманням обладнання, внаслідок чого мало місце залиття квартири поверхом нижче.

Вказані обставини є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування спричиненої залиттям квартири шкоди.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.

Способом відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям приміщення, позивач обрала стягнення на її користь вартості виконання ремонтних робіт, необхідних для усунення пошкоджень у її квартирі.

Зі зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва вбачається, що вартість ремонтних робіт з ліквідації наслідків залиття складають 1, 957 тис. грн., з яких будівельні роботи - 1 607 тис. грн., вартість устаткування та інші витрати - 0, 024 тис. грн. та податок на додану вартість - 0, 326 тис.грн. (а.с. 7-18).

Проте, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити цю вимогу частково, стягнувши 1 631 грн, без урахування податку на додану вартість оскільки доказів про виконання ремонтних робіт матеріали справи не містять.

Стосовно тверджень ОСОБА_2 щодо невідповідності акту огляду (обстеження) квартири, то Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З наявного в матеріалах справи акту вбачається, що він складений комісією у складі майстрів ЖЕК № 16 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у присутності власниць квартир АДРЕСА_4 - ОСОБА_1 та АДРЕСА_3 - ОСОБА_7 . Згідно акту у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_4 виявлено здуття по швам деревно-стружкового ламінату на стелі, між плафоном освітлення та перегородкою з туалетом, приблизним розміром 0,7 - 0,8 м.п.

Також в акті відображено, що зі слів співвласниці квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , залиття відбулося внаслідок виривання шлангу зливу води у пральній машині.

Акт підписаний усіма присутніми при його складанні особами, у тому числі ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає акт таким, що відповідає вимогам Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, та таким, що дає можливість встановити дійсний обсяг спричинених пошкоджень. Непідписання акту відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного останній не довів.

Зазначене кореспондується з постановою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року в справі №753/20314/15-ц.

Висновок суду першої інстанції про те, що оскільки квартира АДРЕСА_3 належить кільком співвласникам, позов має бути пред`явлений до них усіх, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-168цс13 зроблений висновок по застосуванню статті 1190 ЦК України та вказано, що особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, солідарна відповідальність передбачена лише у разі винних сумісних дій відповідачів або у випадках, передбачених договором.

Оскільки сумісності дій співвласників судом не здобуто, колегія суддів вважає законним право позивачки щодо звернення з позовом на свій розсуд лише до одного із співвласників житла з вини якого, на її думку, і було заподіяно шкоду внаслідок залиття квартири, а посилання в скарзі на необхідність залучення всіх співвласників квартири такими, що не впливають на висновки суду, так як для вирішення спору по суті така співучасть не є обов`язковою з огляду на положення статті 358 ЦК про здійснення права спільної часткової власності за домовленістю співвласників.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскільки районним судом при ухваленні оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, то рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

У задоволенні вимоги про стягнення 600 грн вартості виконання зведеного кошторисного розрахунку вартості ремонтних робіт, виконаного регіональною торгівельно-промисловою палатою Миколаївської області, колегія суддів вважає за необхідне відмовити, оскільки такі витрати позивачки не можна вважати судовими витратами у розумінні статті 133 ЦПК України.

Проте сплачений позивачкою судовий збір в сумі 2101, 80 грн., підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в сумі 1 743, 83 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_7 , РНКПП НОМЕР_2 ) 1 631 грн на відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири та 1 743, 83 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О. Тищук

Судді: І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 27 жовтня 2021 року