Провадження №2/337/2340/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.,

за участю секретаря - Сабліної А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Дніпровський ВДВС у м.Запоріжжі), ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, який мотивує тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Позивач нещодавно дізнався про існування арешту на вказане нерухоме майно, який накладено постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ серії АА №999754 від 23.04.2007 року. Разом з тим, виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно позивача, було відкрито відносно іншої особи однофамільця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.09.2006р., за яким з нього стягнуті грошові кошти. Відносно нього як боржника не існує жодних виконавчих проваджень, ВДВС не має до нього будь-яких претензій та рекомендує звернутись за вирішенням цього питання до суду. Вважає, що за таких обставин перебування належного йому майна під арештом є протиправним, порушує його право власності та перешкоджає вільно розпорядитись своїм майном.

Просить скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови Ленінського ВДВС ЗМУЮ серії АА №999754 від 23.04.2007 року, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 4917653, зареєстрований 07.05.2007р. Третьою запорізькою державної нотаріальною конторою.

Ухвалою суду від 31.08.2021р. за даним позовом відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 21.09.2021р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судове засідання позивач та представник позивача не прибули, суду надана письмова заява, в якій представник позивача адвокат Дерев`янко І.О. просить розглядати справу у відсутність позивача та її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача.

В судове засідання представник відповідача Дніпровського ВДВС у м.Запоріжжі не прибув, до суду надійшло клопотання в якому він просить розглядати справу у відсутність державного виконавця. Відзиву на позовну заяву, зустрічного позову не подано.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судове засідання не прибув, про час та місце його проведення повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву на позовну заяву, зустрічного позову не подав.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не прибули по невідомим суду причинам, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, пояснень на позов до суду не подали.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб на підставі письмових доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , яке видано 04.05.1998р. Хортицькою районною радою м. Запоріжжя, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в порядку приватизації, про що записано у реєстровій книзі за №248 № 36851 від 13.07.1998р.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 з 19.02.2004р. по теперішній час.

Крім того встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.09.2006р. за ст.15 ч.3 ст. 185, 286 ч.1 КК України був засуджений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаним вироком з засудженого ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто 4900,00 грн., а також на користь НДЕКЦ при УМВС України в Запорізькій області судові витрати в сумі 232,62грн.

Згідно з даними, які містяться у Інформаційних довідках з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № вбачається, що 07.05.2007р. за реєстраційним №4917653 реєстратором: Третя запорізька державна нотаріальна контора зареєстровано обтяження на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ серії АА №999754 від 23.04.2007 року.

Разом з тим, згідно з інформацією Дніпровського ВДВС у м.Запоріжжя(після перейменування Ленінського ВДВС ЗМУЮ)від №7/234 від 23.07.2021 року, у 2007 році у них в провадженні перебувало виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 постановою державного виконавця від 23.04.2007р. (будь-яка інша інформація відсутня)

За змістом ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст.316-321 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.319, 321 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, який був чинний на час накладання державними виконавцями арешту, передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.57 вказаного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст.60 Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, який чинний на час розгляду справи, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст.59 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема,

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що позивач як співвласник нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення перешкод в здійсненні свого права власності, які в даному випадку чиняться наявністю арешту на вказане нерухоме майно, накладеним на підставі постанови державного виконавця, відомості про які зареєстровані в установленому законом порядку.

При цьому, суд виходить з того, що арешт нерухомого майна, запис про який мається в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, був застосований у 2007 роціна підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ серії АА №999754 від 23.04.2007 року.

Водночас, як встановлено судом, арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 було накладено постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ (наразі Дніпровський ВДВС у м.Запоріжжі) від 23.04.2007р., в провадженні якого перебувало виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто однофамільця позивача.

Даних про те, що виконавче провадження відносно позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах якого накладено арешт на його майно, перебувало провадженні Ленінського ВДВС ЗМУЮ, відповідачем - Дніпровським ВДВС у м.Запоріжжі суду не надано та такі доводи позивача не спростовано.

За вказаних обставин, підстав для перебування майна позивача ОСОБА_1 під арештом на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ серії АА №999754 від 23.04.2007р., суд не вбачає і вважає, що наявність такого арешту перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своїм майном. Тому суд вважає необхідним захисти порушене право позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, право власності на яке він набув в установленому законом порядку, шляхом скасування арешту з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,316-321,391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати арешт з квартири, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , накладений на підставі постанови Ленінського ВДВС ЗМУЮ серії АА №999754 від 23.04.2007 року, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 4917653, зареєстрований 07.05.2007р. Третьою запорізькою державної нотаріальною конторою.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Сидорова