УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-2093/10

Провадження № 2-ві/638/46/21

20.10.2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Хайкін В. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Штих Т. В. у цивільній справі за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Шрамко Ірини Сергіївни про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №2-2093/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Шрамко Ірини Сергіївни про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №2-2093/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (справа №2-2093/10, провадження №8/638/12/21, головуючий суддя Штих Т. В.).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 року визнано необґрунтованою заяву про відвід судді Дзержинського районного суду міста Харкова Штих Тетяни Василівни при розгляді заяви про перегляд рішення Дзержинського районного суду від 30 червня 2010 року за нововиявленими обставинами за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, передано заяву про відвід разом з матеріалами справи іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, для розгляду.

19.10.2021 року матеріали заяви про відвід разом з матеріалами цивільної справи передано на розгляд судді Хайкіну В. М., що підтверджує протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 року.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог частини 8 статті 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, а також доводи заявника ОСОБА_1 в обґрунтування необхідності відводу головуючому судді Штих Т. В., суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , останній просить відвести суддю Штих Т. В. від розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №2-2093/10, оскільки існують обставини, що викликають сумнів в її неупередженості та об`єктивності, зокрема суддя Штих Т. В. була слідчим суддею під час досудового розслідування кримінального провадження №0000665 стосовно ОСОБА_1 , та факт участі судді у якості слідчого судді може суттєво вплинути на розгляд заяви про перегляд рішення суду у цивільній справі №2-2093/10. Суддя Штих Т. В. уже надавала оцінку певним доказам, які у тому числі долучені до заяви про перегляд рішення та повторно не зможе безсторонньо їх досліджувати. Просить суд заяву задовольнити, зберегти авторитет судової влади, а також забезпечити ОСОБА_1 право на справедливий розгляд справи об`єктивним та неупередженим судом.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про відвід судді та доданими в її обґрунтування доказами, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях статей 36-41 Цивільного процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано у статті 36 Цивільного процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

При вирішенні справи «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Відповідно до частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому, частиною 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом частини третьої статті 39 Цивільного процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

В частині четвертій статті 39 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно довести наявність упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Разом з тим, подана ОСОБА_1 заява не містить жодних обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості судді Штих Т. В., та можуть бути підставою для її відводу від розгляду справи відповідно до статей 36, 37 Цивільного процесуального кодексу України.

Наведені заявником доводи щодо сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Штих Т. В. мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу чи факту вчинення дій, які б свідчили про її упередженість чи ставили б під сумнів безсторонність судді, не наведено.

Так, заявник наголошує, що слідчий суддя Штих Т. В. досліджувала докази у кримінальному провадженні №0000665, про що надає копію ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.12.2018 року та від 21.02.2019 року, однак за приписами частини 1 статті 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі у новому розгляді справи судом першої інстанції лише після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження по справі. Тобто, жодних виключень для розгляду цивільних справ у зв`язку з ухваленням судових рішень по справах іншого виду судочинства цивільне процесуальне законодавство не містить.

Також суд звертає увагу заявника, що оцінка доказів здійснюється судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України), та під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Таким чином, заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді не містить посилань на об`єктивний чи суб`єктивний критерії, які б свідчили про небезсторонність чи необ`єктивність судді Штих Т. В. при розгляді заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №2-2093/10, адже посилаючись на те, що суддя є необ`єктивною, заявник не наводить жодних доказів з цього приводу, а тому суд приходить до висновку, що викладені в заяві підстави для відводу судді є виключно оціночними судженнями заявника, не підтвердженими жодними доказами чи обставинами.

У контексті поданої заяви суд звертає увагу відповідача на приписи частини четвертої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та об`єктивних даних, які свідчили б про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Штих Т. В. не вбачається.

Інших обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, якому заявленому відвід, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.33, 36, 38-40, 182, 260, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Штих Т. В. у цивільній справі за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Шрамко Ірини Сергіївни про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №2-2093/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Розгляд цивільної справи за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Шрамко Ірини Сергіївни про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №2-2093/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу проводити у тому ж складі суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: