Справа № 675/2509/19
Провадження № 2/675/85/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2021 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого

судді Демчука П.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,

представника позивача адвоката Каруна В. П.,

представника відповідача адвоката Лозюка С. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Укрелітагро» визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та припинення права оренди на земельну ділянку.

В С Т А Н О В И В :

20 листопада 2019 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Укрелітагро» (далі - ТОВ «Компанія «Укрелітагро») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі. В обгрунтування позову зазначив, що він являється власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0015 площею 1,9809 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, і зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у відповідача з терміном дії договору до 2020 року. Позивач не мав наміру продовжувати з відповідачем договору оренди яку у 2009 році було передано в оренду для відповідача строком на десять років. Проте при перевірці даних щодо реєстрації речових прав на право оренди земельної ділянки дізнався, що договір оренди земельної ділянки закінчується 25.09.2027 року у зв`язку з нібито укладеним 25.09.2017 додаткової угоди до договору оренди від 04.02.2009. Згідно наявних відомостей слідує, що на підставі названої додаткової угоди до договору оренди 16.09.2019 року державним реєстратором Ткачук Ю.В. зареєстровано право оренди за ТОВ «Компанія «Укрелітагро» на належну йому земельну ділянку кадастровим номером :04:013:0015 із строком дії до 25.09.2027. Оскільки позивач не укладав із відповідачем додаткової угоди до договору оренди землі, від відповідача він отримав копію додаткової угоди від 25.09.2017 року, в якій у графі «Орендодавець» міститься не його підпис.

Разом з тим позивач стверджує, що не підписував додаткову угоду до договору оренди землі та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, внаслідок чого оспорюваний правочин вчинений поза його волею та є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 25.09.2017 року між ним та ТОВ Компанія «Укрелітагро».

Ухвалою судді від 21 листопада 2019 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року від відповідача та Сектору з питань реєстрації витребовувалися докази по даній справі оригінал додаткової угоди.

13 січня 2020 року судом винесена ухвала про закриття підготовчого судового засідання та призначено розгляд справи по суті.

07 квітня 2020 року провадження у справі зупинено у зв`язку із смертю позивача до вступу у справу спадкоємців.

16 грудня 2020 року провадження у справі поновлено на підставі заяви спадцоємця.

17 лютого 2021 року залучено до участі у справі спадкоємицю померлого позивача -= ОСОБА_1 .

Також 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про поновлення процесуального строку та заяву про збільнення позовних вимог : просила визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 25.09.2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрелітагро» (кадастровий номер :04:013:0015) і припинити право оренди ТОВ «Укрелітагро» на зазначену земельну ділянку.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року процесуальний строк для ОСОБА_1 поновлено, її заява про збільшення позовних вимог прийнята до розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Карун В.П. заявлені позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, та у письмових поясненнях зазначив, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, а тому у позові слід відмовити з цих підстав.

Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ Компанія «Укрелітагро» 04 лютого 2009 року був укладений договір оренди земельної ділянки площею 1,9809 га, кадастровий номер :04:013:0015, що розташована на території Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, на строк 10 років. Право оренди зареєстроване 12 квітня 2010 року.

У відповідності до додаткової угоди до договору оренди землі від 25.09.2017р., строк дії договору оренди визначено до 25 вересня 2027 року. Речове право оренди зареєстровано відповідно 10.09.2019 року.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 187875292 від 07.11.2019, 10 вересня 2019 року реєстратором Сахновецької сільської ради Ткачук Ю.В. була проведена державна реєстрація додаткової угоди до договору оренди землі між позивачем та відповідачем, укладеної 25.09.2017 року.

Копія додаткової угоди надана ОСОБА_2 після його звернення, однак він заперечив підписання даної угоди зі своєї сторони, а тому звернувся до суду із вказаним позовом, заявивши клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Суд своєю ухвалою від 19 грудня 2019 року від відповідача та реєстратора витребовувалися докази по даній справі оригінал додаткової угоди, однак суду вони не надані, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості призначити та провести почеркознавчу експертизу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Із положень ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України слідує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ст. 3 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про оренду землі» №161-ХІV встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В силу ч. 1 ст. 15 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Із положень ч. 1 ст. 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Право на звернення осіб до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів урегульовано ст. 4 ЦПК України.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнути внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасників.

Якщо правочин суперечить нормам чинного законодавства, то його може бути визнано судом недійсним відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, в порядку реституції.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами.

Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

За змістом норм Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Недотримання письмової форми договору оренди землі свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а зазначені в ньому умови не є такими, що регулюють договірні відносини.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Закон визначає право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Таке право власника забезпечується за допомогою негаторного позову.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

В справах, у яких позивачі звертаються до суду з вимогами про визнання договорів оренди недійсними, посилаючись на те, що вони не підписували ці договори та не погоджували їх умови, наразі, відповідачі фактично користуються належними їм земельними ділянками та відмовляються повернути їх власникам, ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельних ділянок, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги (негаторного позову) про повернення таких земельних ділянок.

Оскільки позивачі не підписували договори оренди землі, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а, наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочини, які не вчинено (договори, які не укладені), не можуть бути визнані недійними. Наслідки недійсності правочину (реституція) не застосовуються до правочинів, які не вчинено.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року (справа №145/2047/16-ц, провадження №14-499цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права, та на яку поміж того посилається представник відповідача у своїх поясненнях.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказував, що він не підписував додаткову угоду до договору оренди землі та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, а відповідач неправомірно користується належною йому на праві власності земельною ділянкою та відмовляється повернути її власнику.

Відповідач не надав для суду витребувану додаткову угоду до договір оренди землі, хоча і вказував про наявність зазначеної угоди в архіві товариства.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, ненадання відповідачем примірника додаткової угоди для проведення почеркознавчої експертизи суд розцінює як ухилення від її проведення та визнати той факт, що оспорювану додаткову угоду ОСОБА_2 не підписував.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в порядку усунення перешкод у здійсненні права власності на майно ТОВ «Компанія «Укрелітагро» має повернути позивачу земельну ділянку.

Що стосується аргументів представника відповідача про наявність підстав для відмови в позові з підстав неефективного способу захисту, на думку суду, вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Слід звернути увагу на те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями всупереч вимогам ЗК України та ЦК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Не підписання позивачем оспорюваного правочину вказує на неможливість виникнення права відповідачем користуватися земельною ділянкою, яка належить на праві власності позивачу.

Отже, у такому разі позовну вимогу припинити право оренди товариством земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи договори або інші правочини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати відповідно до задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Припинити право оренди товариства з обмеженою відовідальністю Компанія «Укрелітагро» земельної ділянки кадастровий номер :04:013:015 площею 1,9809 га, належної ОСОБА_1 , зареєстроване даржавним реєстратором Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Ткачук Юлією Володимирівною 16 вересня 2019 року, індексний номер рішення 48683645.

В задоволенні позову в частині визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди землі від 25 вересня 2017 року відмовити.

Стягнути із Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Компанія «Укрелітагро» на користь ОСОБА_1 908 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: с. Заружці Шепетівського району Хмельницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія «Укрелітагро», місце знаходження: с. Михнів, вул. Центральна, 64, Шепетівського району Хмельницької області, .

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з часу проголошення вступної та резолютивної частини.

Суддя П.В.Демчук