Дата документу 15.09.2021
Справа № 334/1391/19
Провадження № 2/334/255/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Зоріній С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівл-продажу

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівл-продажу.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка вказує, що 05.11.2016 р. між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність відповідача автомобіль Renault Magnum, ДНЗ № НОМЕР_1 2001 року випуску (вартістю 292320 грн.), напівпричеп марки Chereau ДНЗ № НОМЕР_2 , 1988 року випуску (вартістю 52200 грн.), а відповідач зобов`язався сплатити на користь позивача зазначену вартість автомобіля та напівпричепу протягом року з моменту укладення договору. Той факт, що позивачка передала відповідачу автомобіль та напівпричеп підтверджується довіреностями, відповідно до яких ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 право користуватися вказаним рухомим майном на власний розсуд.

Позивака стверджує, що відповідач визнав своє зобов`язання за договором купівлі-продажу, що підтверджується розпискою, відповідно до якої він сплатив позивачу частину коштів за договором та зобов`язався оплатити іншу частину за встановленим графіком платежів. А на виконання договору відповідач сплатив 2000 доларів США, що підтверджується розпискою, складеною у день укладення договору.

Після укладання договору, відповідач припинив сплату грошових коштів за договором та розпискою. Із визначеної суми 344520 гривень, він сплатив лише 51200 грн.

За умовами договору та розписки відповідач зобов`язався щомісячно здійснювати на користь позивача платежі у розмірі 800 доларів США до повної виплати суми, обумовленої договором, починаючи з 15.01.2017 року, проте свої обов`язки відповідач не виконав.

Отже, з посиланням на норми Закону, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором купівлі-продажу автомобіля та напівпричепу від 05.11.2016р., в розмірі 292320 гривень, разом з інфляційними витратами за порушення зобов`язання у розмірі 87 990 грн.62коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 25395 гривень 80 копійок, а загалом - 405706 гривень 42 копійки.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає та просить суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Свої заперечення виклав в усній формі та пояснив, що вимоги ОСОБА_1 не засновані на Законі, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки даний договір є неукладеним з точки зору норм цивільного права, а тому є нікчемним.

Крім того, представник відповідача вважає, що позивачкою обраний невірний спосіб захисту своїх інтересів, оскільки незрозуміло з яких підстав вона просить стягнути заборгованість, тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якбуло встановлено в ході судового розгляду, 05.11.2016 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля Renault Magnum, ДНЗ № НОМЕР_1 2001 року випуску (вартістю 292320 грн.) та напівпричеп марки Chereau ДНЗ № НОМЕР_2 , 1988 року випуску (вартістю 52200 грн.), а відповідач зобов`язався сплатити на користь позивача вартість автомобіля та напівпричепу.

У той же день, позивачкою були випасані довереності на експлуатацію транспортних засобів. Термін дії довіреності встановлено до 05.11.2019 року.

Згідно з розпискою, складеною сторонами 05.11.2016 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 автомобіль Renault Magnum, ДНЗ № НОМЕР_1 2001 року випуску (вартістю 292320 грн.) та напівпричеп марки Chereau ДНЗ № НОМЕР_2 , 1988 року випуску (вартістю 52200 грн.), сплатив їй 2000долларів США та зобов`язався щомісячно сплачувати суму 800 долларів США з 15.01.2017 по 15.03.2018 рік до повного погашення вартості транспортних засобів.

Дія довіреності від 05.11.2016 року виданої ОСОБА_2 припинена 05.11.2019 року.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 650 ЦК України передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд вважає, що догвір, на якій посилається позивачка у своєму позові та на підставі якого вимагає стягнути з відповідача кошти є нікчемним.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.1.2009 року, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатись на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Доводи позивача, викладені у позові не довели суду доказів наявності складу вчиненого ОСОБА_2 цивільно-правового правопорушення.

Слід також зазначити, що звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачка ОСОБА_1 не може кваліфікувати природу спірних грошових коштів, що додатково свідчить про безпідставність заявленого позову та відсутності спору про право.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено правових підстав покладання на відповідача обов`язку щодо сплати коштів за договором купівл-продажу, тому у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Керуючись статтями ст..12, 13, 81, 76, 259, 263-265 ЦПК України, ст.. 11, 15, 16, 22, 53, 216, 244, 237,655,638,639 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівл-продажу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю.Козлова