Справа № 445/2177/20
провадження № 2/445/183/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.

секретаря судового засідання Стеців Н.Р.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням .

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . Крім нього та його сім`ї, за вказаною адресою зареєстровані відповідачі - сестра з сім`єю, які у будинку більше 20 років не проживають, комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні житла не беруть, особистих речей їх в будинку немає. Жодних домовленостей або угод між ними про право чи порядок користування будинком не було та не укладалось. Відповідачі добровільно знятися з реєстрації не бажають. Вказана ситуація створює позивачу незручності в користуванні житлом, відтак просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності . Вимоги позову просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримав та дав пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона не проживає у будинку брата близько 20 років. Вона з чоловіком проживає в будинку доньки. Не знімається з реєстрації, оскільки переживає, що залишиться без житла, бо іншого житла у її власності немає. Просить позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 підтримав пояснення ОСОБА_2 , просив позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву не подав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заперечення відповідачки ОСОБА_2 , просив позову відмовити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача та колишнім сільським головою в с. Сасів. Підтвердила той факт, що відповідачі в будинку позивача не проживають близько 20 років.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Золочівським МБТІ 02.05.2018 року.

З копії довідки № 612 від 12.11.2020 року вбаяається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані серед інших відповідачі: ОСОБА_2 ,1973 р.н., ОСОБА_3 ,1966 р.н., ОСОБА_6 ,1993 р.н.

Про те, що у будинку позивача відповідачі не проживають, підтверджують акти про проживаючих в житловому будинку, складені комісією в складі сільського голови, депутатів, землевпорядника та сусідів від 11.10.2019 року, від 20.01.2020 року,від 07.05.2020 року,від 14.07.2020 року від 27.10.2020 року.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідачі, без згоди позивача (власника), використовує належну їй власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - будинком, тобто ця реєстрація порушує його права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,має наслідок зняття її з реєстрації.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз`ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 273,274-279, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1973 року народження, ОСОБА_3 ,1966 року народження, ОСОБА_6 ,1993 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме:будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 03.11.2021

Суддя М. В. Бакаїм