Провадження № 2-о/643/547/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий - суддя Шинкарчук Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

за участю заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Кузьміної С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 26 березня 2016 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У період шлюбу її чоловік ОСОБА_2 уклав із ПАТ «КРЕДОБАНК» кредитний договір № Ф2685/08-17. 31 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір поруки. Також, 31 серпня 2017 року зі згоди ОСОБА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . Крім того, 31 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір іпотеки, предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була придбана для сімейних потреб, а саме для спільного проживання родин в ній, і використовувалась за призначенням до фактичного припинення шлюбних відносин. З моменту укладання кредитного договору і до травня 2021 року кредитні зобов`язання виконувались за рахунок сімейних коштів своєчасно та у повному обсязі згідно графіку погашення боргу. У спірний квартирі ніхто не зареєстрований, однак з моменту її придбання заявник та ОСОБА_2 в ній проживали однією сім`єю разом з її донькою від попереднього шлюбу. 14 травня 2021 року ОСОБА_2 добровільно без будь - яких попереджень виїхав з квартири, забрав із собою всі свої речі та оригінали кредитних документів, враховуючи і договір поруки, оригінали документів на квартиру. Заявник разом із своєю донькою продовжила проживати в даній квартирі, при цьому ніколи не забороняла ОСОБА_2 користуватися квартирою. 23 червня 2021 року Дергачівським районним судом Харківської області ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. ОСОБА_2 чинить заявнику перешкоди у користуванні спірною квартирою, що є об`єктом спільної сумісної власності, а безпідставні вимоги звільнити житлову площу та попередження про зміну замків на вхідних дверях спірної квартири вважає проявом домашнього насилля, а саме економічного насилля, а тому потребують захисту в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 - квартирою АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 липня 2021 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України вказана заява передана на розгляд Харківського районного суду Харківської області.

07 жовтня 2021 року зазначена справа надійшла до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису та призначена справа до судового розгляду в порядку окремого провадження.

В судовому засідання заявник та її представник (адвокат) підтримали вимоги заяви.

ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд вислухавши пояснення заявника та її представника (адвоката), розглянувши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

26 березня 2016 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладений кредитний договір № Ф2685/08-17 для придбання нерухомості - квартири АДРЕСА_1 .

31 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір поруки, яким поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № Ф2685/08-17 від 31 серпня 2017 року.

31 серпня 2017 року зі згоди ОСОБА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , який 31 серпня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М., р . № 4212.

31 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір іпотеки, предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

23 червня 2021 року Дергачівським районним судом Харківської області ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає

права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (частина 1 статті 350-3 ЦПК України).

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За приписами пункту1 частини 1 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно частини 2 сттаті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування вимог заяви про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 вказала, що її колишній чоловік ОСОБА_2 чинить заявнику перешкоди у користуванні спірною квартирою, що є об`єктом спільної сумісної власності, його безпідставні вимоги звільнити житлову площу та попередження про зміну замків на вхідних дверях зазначеної квартири вважає проявом домашнього насилля, а саме економічного насилля, а тому потребують захисту в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підтвердження зазначеного заявником надано: письмова пропозиція ОСОБА_2 від 22.06.2021 року добровільно виїхати з квартири та віддати йому ключі, оскільки вважає, що спірна квартира є його особистою приватною власністю; скріншот з телефону заявника з повідомленням ОСОБА_2 у мессенджері із фотографією рукописного листа ОСОБА_2 щодо звільненні спірної квартири та зміну замків з представниками органів.

З матеріалів справи та під час розгляду судом справи встановлено, що між заявником та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 існує спір про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , наслідками неврегульованості зазначеного питання в добровільному порядку є дії ОСОБА_2 , проте такі дії не містять ознак домашнього насильства (економічного) в розмінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Отже, ОСОБА_1 не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо факту вчинення домашнього (економічного) насильства ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не виданням обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу положень статей 12, 81 ЦПК України.

Суд вважає, що наявність спору щодо поділу спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1 не можуть бути достатньою правовою підставою для видачі обмежувального припису.

З урахуванням зазначеного, надаючи всебічно, повно та об`єктивно оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265, 350-1 -350-6 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

заінтересована особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Суддя - Я.А. Шинкарчук