КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №373/107/21 головуючий у суді І інстанції Залеська А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахункових сум при звільнення,

ВСТАНОВИВ:

Усічні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період із 04 лютого 2020 року по 29 грудня 2020 року в розмірі 63110,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25.11.2014 року ОСОБА_1 працював на посаді бухгалтера економіста та менеджера з реалізації послуг Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України. 25.05.2018 року він був звільнений з посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в зв`язку із закінченням строкового трудового договору. В день звільнення бухгалтерія нарахувала йому заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 20069,47 грн. Всупереч вимогам трудового законодавства відповідач при звільнені розрахунку з ним не провів і гроші не виплатив. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 22 травня 2019 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України та стягнуто з відповідача на користь позивача розрахункові кошти при звільненні- 20069,47 грн, а також середнього заробітку за весь час затримки його виплати по день ухвалення рішення - 58642,50 грн. Вищевказане рішення суду відповідач не виконував, а тому 06.02.2020 року на підставі заяви позивача від 04.02.2020 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області видав Судовий наказ про стягнення на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за наступний період після ухвалення рішення суду: з 22.05.2019 року по 04.02.2020 року в розмірі 49148,00 грн. Але, не дивлячись на вже два судові рішення відповідач не виплачував розрахункові при звільненні в сумі 20069,47 грн, що змусило позивача знову звертатись до суду та просити стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку вже за наступний період затримки, а саме: з 04.02.2020 року по 29.12.2020 року в сумі 63110,50 грн, що обрахована з середньоденної заробітної плати позивача за 226 робочих днів у цей період.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахункових сум при звільнення. Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку (04.02.2020 року - 29.12.2020року) при звільненні в розмірі 1339,43 грн та судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1

подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати розрахункових коштів за період 04.02.2020 року по 30.12.2020 року, всього за 226 робочих днів, у розмірі 63110 грн 50 коп..

Вказує, що ним надано докази, якими підтверджується що спори щодо невиплати працівникам підприємства, які звільнилися в травні-червні 2018 років носять масовий характер, а саме копії рішень Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області та копії постанов Київського апеляційного суду. Вважає, що у відповідності до ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити повну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки в затримці належних позивачу розрахункових коштів ніяких помякшуючих вину відповідача обставин не вбачається. Посилається на практику ВПВС, яка викладена у постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заради справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, враховуючи задоволення вимог позивача попередніми рішеннями суду станом на 04.02.2020 року, а також фактичне обмеження діяльності підприємства в умовах карантину, відповідальність останнього за затримку розрахунку у період з 04.02.2020 року по 29.12.2020 року підлягає зменшенню. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку при звільненні: додатково ще 63110,50 грн за неохоплений судовими рішеннями період з 04.02.2020 року по 29.12.2020 року, суд прийшов до висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України у цей період, застосувавши при розгляді справи правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18). Таким чином, розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у період з 04.02.2020 року по 29.12.2020 року, на підставі даних Національного банку України в сумі становить 1339,43 грн середнього заробітку, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до ч. 2ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Відповідно до ч. 2117 КЗпП України стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Встановлено, що відповідно до записів Трудової книжки НОМЕР_1 , Трудового договору та Додаткової угоди до нього: з 25.11.2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду бухгалтера економіста Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України за строковим трудовим договором (контрактом); 02.07.2016 року його переведено на посаду менеджера з реалізації послуг в межах строкового договору; 25.06.2018 року Наказом №23 в.о. Генерального директора Бишовець І.О . ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строкового трудового договору -п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.6-10).

При звільненні ОСОБА_1 на його письмову вимогу розрахуватись відповідачем було надано Довідку № 056 від 25.06.2018 року за підписом в.о. Генерального директора Бишовець І.О. та головного бухгалтера Крепель М.В. про те, що на дату звільнення Підприємство не виплатило йому належну заробітну плату та компенсацію за невідбуті щорічні відпустки у загальній сумі 20069,47 грн (а.с.11-12).

Також ОСОБА_1 надано довідку №055 від 25.06.2018 року про заробітну плату за останні повні два місяці роботи (квітень та травень) - по 5585,00 грн у місяць.

13.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України, треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України та Бишовець І.О. про стягнення розрахункових коштів та середнього заробітку за весь час затримки його виплати.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року у справі №373/1468/18 було частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 розрахункові при звільненні по заробітній платі та невикористаній відпустці в розмірі 20 069, 47 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період із 26.06.2018 року по день ухвалення рішення суду в розмірі 58642, 50 грн. Обрахунок судом зроблений за весь час затримки, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 279,25 грн. - один робочий день (а.с.14-18).

11.11.2019 року за заявою стягувача ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа на судове рішення у справі №373/1468/18 Головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 60556524 про примусове виконання рішення суду, яке набрало чинності 03.06.2019 року (а.с.20).

04.02.2020 року ОСОБА_1 подав суду заяву про видачу Судового наказу, а 06.02.2020 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області видав Судовий наказ у справі №373/160/20 про стягнення з ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 22.05.2019 року по 04.02.2020 року в сумі 49148,00 грн (а.с.19).

28.08.2020 року за заявою стягувача ОСОБА_1 на підставі Судового наказу у справі №373/160/20 Старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 62900122 про примусове виконання судового наказу, який набрав чинності 07.08.2020 року (а.с.21).

Встановлено, що заходи примусу ВДВС по виконанню судового рішення тривалий час були безрезультатними, а тому ОСОБА_1 змушений був звернутись до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно нього кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України - невиплата заробітної плати, про що 05.12.2019 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000585 (а.с.22-28).

31.12.2020 року постановами державного виконавця закрито виконавчі провадження ВП № 60556524 за виконавчим листом у справі №373/1468/18 та ВП № 62900122 за судовим наказом у справі №373/160/20, у зв`язку з повним виконанням боржником ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» та перерахунком коштів платіжними дорученнями від 30.12.2020 року та від 31.12.2020 року на рахунок стягувача усіх присуджених коштів (а.с.56-59).

Фактичний розрахунок з позивачем ОСОБА_1 при його звільненні з роботи у ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» 25.06.2018 року фактично відбувся 31.12.2020, наступним чином: йому виплачено розрахункові при звільненні у виді належної заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки в сумі 20069,47 грн. та повний середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 26.05.2018 року по 04.02.2020 року у сумі 107790,50 грн., присуджені судом рішенням суду від 22.05.2019 року (58642,50 грн) та судовим наказом від 06.02.2020 року (49148,00 грн).

Період з 04.02.2020 року по 29.12.2020 року не був охоплений попередніми судовими рішеннями та середній заробіток у цей період по день фактичного розрахунку з відповідача не стягнуто.

Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ за вказаний період Національним банком України встановлювались такі облікові ставки: 04.02.2020 року - 12.03.2020 року (38 дні) - 11,00 %; 13.03.2020 року - 23.04.2020 року (42 дня) - 10,00 %; 24.04.2020 року - 11.06.2020 року (49 днів) - 8,00 %; 12.06.2020 року - 29.12.2020 року (201 день) - 6,00 %.

Розрахунок розміру майнових втрат працівника суд визначає від несвоєчасно виплаченої суми розрахункових при звільненні (20069,47 грн): 04.02.2020- 12.03.2020; 11,00 / 365 х 38 х 20069,47 грн / 100 = 229,83 грн.; 13.03.2020 - 23.04.2020; 10,00 / 365 х 42 х 20069,47 грн / 100 = 230,94 грн.; 24.04.2020 - 11.06.2020; 8,00 / 365 х 49 х 20069,47 грн грн / 100 = 215,54 грн.; 12.06.2020 - 29.12.2020; 6,00 / 365 х 201 х 20069,47 грн грн / 100 = 663,12 грн..

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1339,43 грн, оскільки невиплачена позивачу при звільненні сума коштів складає 20069,47 грн, що є значно меншою, ніж нарахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якої визначений позивачем у сумі 63110,50 грн.. Тому, розмір відшкодування за час затримки розрахунку апеляційний суд визначив, застосувавши принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування, що є правом суду. Крім того, міра відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні позивача повинна бути розумною та не повинна стати джерелом збагачення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідності до ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити повну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки в затримці належних позивачу розрахункових коштів ніяких пом`якшуючих вину відповідача обставин не вбачається, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки зменшуючи розмір відшкодування, визначений позивачем виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні судом першої інстанції враховано: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Посилання на практику ВПВС, яка викладена у постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки дана правова позиція не є релевантною до даних правовідносин, що встановлено у справі, яка розглядається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 117 КЗпП України та практику Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «10» листопада 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко
О.І. Сліпченко