Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1783/20
Провадження 2/711/2351/21
РІШЕННЯ
11 жовтня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Кондрацької Н.М.
за участю секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,
адвокатів Топор І.О., Новік В.І., Кучеренко Н.В.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення в житлову квартиру та встановлення режиму користування житлом,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення та встановити режим користування зазначеним житлом.
Свої вимоги мотивує тим, що їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 49,5 кв.м., житлова - 25,0 кв.м.. Вказана обставина підтверджується Договором дарування квартири від 18.05.2013, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П., зареєстрованим в реєстрі за № 1850 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2013, індексний № 3620233. З травня 2013 року сторони почали проживати однією сім`єю у вказаній квартирі, однак з 29.10.2018 взаємовідносини між ними погіршилися і позивачка поїхала проживати за місцем реєстрації в м. Городище. Скориставшись її відсутністю, у жовтні 2019 року, відповідач змінив замки у вхідних дверях. Спілкуватися з нею щодо вирішення питання спільного користування квартирою АДРЕСА_1 , або будь якого варіанту її поділу чи продажі не бажає, на її неодноразові звернення до нього не реагує. Крім того, у квартирі залишилися її примірники оригіналів правовстановлюючих документів на вказану квартиру, прохання повернути вказані документи відповідачем ігноруються. 10.01.2020 вона направила листа відповідачу, у якому пропонувала розглянути наступні варіанти досудового врегулювання спору щодо квартири АДРЕСА_1 , а саме: здійснити продаж вказаної квартири, а кошти від продажу розділити між нею і відповідачем, по 1/2 частини кожному; здійснити продаж належної відповідачу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 їй, ОСОБА_1 , за ціною згідно із експертною оцінкою станом на день укладення договору купівлі продажу; купити відповідачу у неї, належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , за ціною згідно із експертною оцінкою станом на день укладення договору купівлі продажу; здійснити обмін належних їм частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на дві однокімнатні квартири в м. Черкаси. Відповідь просила надати протягом 30 днів з дня отримання пропозиції. Зазначений лист був повернутий у зв`язку із відмовою отримувача його отримати. 01.02.2020 вона, не розпаковуючи листа від 10.01.2020, та помістивши його у новий конверт, знову направила його ОСОБА_2 , з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак 04.02.2020 лист повернувся без вручення, з вказівкою на причину повернення: за усною заявою отримувача. Разом з тим, відповідачу було відомо про зміст листа, оскільки 11.01.2020 вона не заставши його вдома, вкинула лист до поштової скриньки. Те, що відповідач ознайомився з листом, їй очевидно також того, що 11.01.2020 він їй телефонував та повідомив, що добровільно майно ділити не буде, а 14.01.2020 прислав CMC-повідомлення: «Не роби проблем на свою голову». 06.02.2020 її представник, адвокат Попова Л.П., звернулася до Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» із адвокатським запитом, у якому просила надати висновок щодо технічної можливості поділу та виділу часток об`єкта нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 та копію технічного паспорта на зазначену квартиру. 10.02.2020 КП «ЧООБТІ» було надано відповідь на адвокатський запит, з якої вбачається, що: відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, визначається порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Згідно із п. 3.10 Інструкції суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п. 2.4. Інструкції, поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Відповідно до п. 2.5., п. 2.6. Інструкції, при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: Абзац перший пункту 2.5 глави 2 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 250 ( z1179-14 ) від 12.09.2014 , уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Враховуючи вищенаведене та обставини викладені у адвокатському запиті, КП «ЧООБТІ» повідомили, що не мають можливості виготовити запитуваний висновок. Разом з тим, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 було надано. Відповідно до ст. 364 ЦК України для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності необхідно, щоб такий виділ допускався згідно із законом та був можливим, тобто повинна існувати можливість поділу приміщення без втрати його цільового призначення (ст. 183 ЦК України). Відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 від 01.12.2019, мінімальна площа однокімнатної квартири має становити не менше 28 кв.м. Як вбачається із Договору дарування квартири від 18.05.2013 загальна площа квартири АДРЕСА_1 складає 49,5 кв.м. а житлова -25,0 кв.м. Ідеальна частка кожного із співвласників у квартирі складає - 24,75 кв.м. Разом з тим, згідно із технічною характеристикою квартири АДРЕСА_1 , квартира складається із 2-х кімнат житловою площею 25,0 кв. м., загальною площею 66,5 кв.м., в тому числі: коридор - 5,9 кв.м. кімната -15,3 кв.м. кімната - 9,7 кв.м. кухня -15,3 кв.м. санвузол - 3,3 кв.м. веранда -17,0 кв.м.. Загальна площа квартири збільшилася за рахунок балкону (веранди) площа якого складає 17,0 кв.м. Вказана площа не відображена ані в договорі дарування ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Отже, поділ у натурі її частки житлового приміщення, без урахування балкону не можливий, оскільки суперечить державним будівельним нормам. Наразі відповідач позбавляє її можливості користуватися житлом та порушує її права як співвласника вказаного нерухомого майна, так як змінив замки у вхідних дверях до квартири та не реагує на її прохання надати доступ до неї і не віддає належних їй правовстановлюючих документів. Враховуючи вищенаведене, вона змушена звернутися до суду та просити усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення в житлову квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, оскільки відповідач та вона не дійшли згоди та не домовилися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з виділенням конкретних приміщень в натурі, а саме: виділити їй у користування житлову кімнату, позначену в плані квартири АДРЕСА_2 , площею 15,3 кв.м. та прилеглий до вказаної кімнати балкон (веранду), площею 7,7 кв. м., залишити у користуванні відповідача житлову кімнату позначену в плані квартири АДРЕСА_3 , площею 9,7 кв.м. та частину прилеглого до вказаної кімнати та до кухні, позначеної в плані квартири АДРЕСА_4 , балкону (веранди), площею 9,3 кв.м., коридор (№ 1- 5,9 кв.м.), кухню (№ 4) - 15,3 кв.м. санвузол (№ 5) - 3,3 кв.м. залишити у спільному користуванні. Крім того, відповідач змінив замки у вхідних дверях до квартири, не реагує на її прохання надати доступ до неї та не віддає належних їй правовстановлюючих документів на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2020 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення в житлову квартиру та встановлення режиму користування житлом задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом її вселення. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення в користування ОСОБА_1 , житлове приміщення, а саме житлову кімнату, позначену в плані квартири АДРЕСА_2 , площею 15,3 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , а в користування ОСОБА_2 виділено в зазначеному житловому приміщенні житлову кімнату позначену в плані квартири АДРЕСА_3 , площею 9,7 кв.м. та частину прилеглого до вказаної кімнати та до кухні, позначеної в плані квартири АДРЕСА_4 , балкону (веранди), площею 9,3 кв.м. Допоміжні приміщення квартири: коридор (№ 1)- 5,9 кв.м., кухня (№ 4) -15,3 кв.м., санвузол (№ 5)- 3,3 кв.м. залишено в спільному користуванні. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 8081,60 грн..
Ухвалою від 26.07.2021 заяву адвоката Новіка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування заочного рішення задоволено, заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2020 скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
10.08.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 , оскільки зазначений позивачем порядок користування квартирою порушує права іншого співвласника житлового приміщення - відповідача, оскільки за незрозумілих підстав за рівних часток у праві власності між сторонами, позивач просить виділити їй у користування більшу житлову кімнату, а у підсумку більшу загальну площу, що порушує права відповідача як співвласника даної квартири врегульовані положеннями ст. 358 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України. Крім того, позивач не довела будь-якими належними та допустимими доказами, що їй чиняться перешкоди в користуванні майном, що в свою чергу, як наслідок, не дає правових підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод позивачу у користуванні частиною квартири шляхом її вселення.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кучеренко Н.В. уточнили позовні вимоги, а саме просили виділити в користування позивачкі житлову кімнату, позначену в плані квартири АДРЕСА_2 , площею 15,3 кв.м., а в користування відповідачу житлову кімнату позначену в плані квартири АДРЕСА_3 , площею 9,7 кв.м.., інші допоміжні приміщення квартири залишити в спільному користуванні. Представник додатково пояснила, що позивачкою було використано всі способи досудового врегулювання спору, однак домовитись з відповідачем про порядок користування майном не вдалося.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новік В.І. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, пояснив, що позивачу не чиняться перешкоди у користуванні спільним майном, а запропонований позивачем порядок користування квартирою порушує права відповідача, як співвласника даної квартири, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений в статті 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 18.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П., та зареєстрованого в реєстрі за № 1850, є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 49,5 кв.м., житлова - 25,0 кв.м..
Звертаючись до суду з позовною заявою позивачка посилається на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , зокрема скориставшись її відсутністю, змінив замки від вхідних дверей та не бажає добровільно вирішувати питання щодо встановлення порядку користування спільним майном.
Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, всупереч вказаним положенням закону, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити факт наявності у неї перешкод у користуванні квартирою та того, що саме відповідачем чиняться такі перешкоди, оскільки останній заперечує зазначенні обставини. Крім того, представник відповідача у своїх поясненнях зазначив, що позивачка не зверталась до відповідача з проханням надати їй ключі від квартири та не повідомляла про своє бажання вселитися.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення в житлову квартиру є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про встановлення порядку користування спірною квартирою, то слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ч.1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Як передбачено частинами 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
З контексту даної норми вбачається, що первинне значення для врегулювання відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є і те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, за наявності ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд, у випадку задоволення позову, має виділити в користування сторонам спору в натурі частки, які максимально відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
За змістом статей 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , кожному з них належить по 1/2 її частки.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 12.02.2020 за станом на 02.02.2009 вбачається, що загальна площа квартири становить 66,5 кв.м., та складається з двох кімнат - 15,3 кв.м. та 9,7 кв.м., коридору 5,9 кв.м., кухні 15,3 кв.м., санвузла 3,3 кв.м. та веранди 17,0 кв.м..
Таким чином, враховуючи, що спірна квартира перебуває у власності двох осіб, які мають рівні частки в об`єкті нерухомого майна, а загальний розмір житловою площі квартири складає 25,0 кв.м, тому фактично на кожного власника квартири припадає по 12,5 кв.м житлової площі квартири.
Позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить виділити їй у користуванняжитлову кімнату, позначену в плані квартири АДРЕСА_2 , площею 15,3 кв.м., а в користування відповідачу виділити житлову кімнату позначену в плані квартири АДРЕСА_3 , площею 9,7 кв.м., інші приміщення квартири залишити в спільному користуванні.
Аналізуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що запропонований позивачкою порядок користування спірною квартирою, який передбачає надання їй у користування кімнати, площа якої більша, ніж її частка у спільній частковій власності, порушить права відповідача, оскільки у значному обсязі не відповідатиме його частці у спірному майні. Домовленості між співвласниками щодо відступу від засад відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні відсутні.
Крім того, кімната площею 15,3 кв.м.є прохідною до відокремленої житлової кімнати площею 9,7 кв.м., яку позивачка просить виділити відповідачу, що унеможливлює визначення окремого порядку користування житлом та призведе до порушення житлових прав сторін, оскільки фізично без користування прохідною кімнатою відповідач не матиме доступу до кімнати площею 9,7 кв.м., у зв`язку з чим також порушуватимуться права позивачки на одноособове користування кімнатою площею 15.3 кв.м..
Також позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що існують інші варіанти виділення у користування кімнат спільної квартири, які б не порушували права кожного власника, адже відповідних клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування такої можливості стороною позивача у ході розгляду справи заявлено не було.
Таким чином, встановлення запропонованого позивачем порядку користування спірною квартирою не відповідає вимогам закону та порушує права сторін.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 358, 391 ЦК, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення в житлову квартиру та встановлення режиму користування житлом відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Повний текст буде виготовлено 14.10.2021.
Головуючий: Н. М. Кондрацька