н/п 2/490/704/2021 Справа № 490/334/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Волошиній Я.І.,

за участі позивача та його представника адвоката Івко Л.В., представника відповідача адвоката Бессчастної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності та встановлення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив виділити йому в натурі 17/100 часток із спільної часткової власності за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступних споруд: частина одноповерхового житлового будинку літер В-1, квартира АДРЕСА_2 площею 49, 3кв.м., квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 21,6 кв.м., літер Ж - літня кухня, 1/2 частина літер Кпд, 1/2 частина № 6 водяна колонка та 17/100 частин № 3,7,8 - огорожі у приватну власність; визначити у користування та розпорядження земельну ділянку для обслуговування виділеної частки домоволодіння за вказаною адресою , площею 266, 5 кв.м.

В обгрунтування позову посилається на те, що є співвласником 17/100 часток домоволодіння за вказаною адресою, іншим співвласником 9/100 часток , домовлодіння розташоване на земельній ділянці, площею 1173 кв.м. Домоволодіння в цілому складається з таких споруд: літер А-1 частина одноповерхового житлового бдинку , загальна площа 192,7 кв.м., літер В-1 одноповерховий житловий будинок, загальною площею 110,4 кв.м., літер Б-1 одноповерхового житлового будинку пощею 182, 7 кв.м. та надвірні узаконені господарські будівлі та споруди : літня кухня літер Ж, погріб з шиєю літер Кпд, літня кухня літер Х, сарай літер Г, сарай літер Р, сарай літер С, № 3,7,8 огорожа, № 6 водяна колонка .

Станом на день подання позову він фактично користується наступними будівлями та спорудами: частиною житлового будинку літер В-1, квартира АДРЕСА_2 , площею 49,3 кв.м., квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 21,6 кв.м., надвірними господарськими будівлями та спорудами літер Ж- літня кухня, 1/2 частина літер Кпд, 1/2 частина водяної колонки та 17/100 частин № 3,7,8 огорожі, які всі введені в експлуатацію.

Посилаючись на висновок експертного дослідження № 125-093 від 14.01.2020 року, яким встановлена технічна можливість виділення в натурі належної йому частки у праві спільної часткової власності, положення ст. 364 ЦК Україн та ст. 88 ЗК України просив про задоволення позову.

19 березня 2020 року наійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В обгрунутвання своїх заперечень посилався на те, що наданий позивачем експертний висновок не відповідає вимогам, встановленим законом. По-перше, висновок містить недостовірну інформацію, оскільки в ньому зазначено, про відстуність самовільних споруд на вказаній земельній ділянці, проте в листі КП МБТІ від 16.03.2020 року встановлено самовільно зведені будівлі літер Е, площею забудови 21,3 кв.м., та літер Я, площею забудови 76,7 кв.м., які знаходяться в напівзруйнованому стані. По-друге, виділяючи у власність позивача 1/2 частину підвалу літер Кпд та споруди № 6 , та 17/100 часток огорож- експертом не заначено , яким чином ці споруди будуть спільно використовуватися, адже виділ в натурі передбачає припинення для позивача права спільної часткової власності на спірне майно. По-третє, розрахунок частки, що виділяється позивачу, зроблено експертом, виходячи з інвентаризаційної вартості приміщень. Проте відповідно до п. 3.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затв. Наказом Міністерства з питань ЖКГ № 55 від 18.06.2007 року, частки співвласників мають розраховуватися, виходячи з площі приміщень , яка належить кожному співвласнику , а не з такої вартості приміщень. Зазначає, що згідно договорів, на підставі яких позивач придбав сукупно 17/100 часток домовлодіння - він фактично придбав квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 , якими він весь час і користується. Таким чином, площа приміщень, які пропонуються виділити позивачу згідно висновку експерта, не зменшується , отже незрозуміло яким чином зроблено висновок про зменшення частки, що належить позивачу.

Також експертний висновок не враховує обставин щодо розміру часток усіх співвласників домовлодіння на час досліджження. Позивачем також не подано документів щодо розміру часток співвласників домовлодіння . Оскільки фактично зазначена позивачем частка у 17/100 була розрахована ще на той час, коли домоволодіння складалося з трьох об`єктів, а на теперішній час домоволодіння складається лише з житлового будинку літер В з належними господарськими спорудами, інші будинки літер А та літер Б виділені в самостійні об`єкти нерухомого майна - а отже вирішення спору без вирішення питання щодо розміру часток співвласників у праві власності у домоволодінні на теперішній час неможливо.

За викладених підстав, та враховуючи наявність самовільних забудов просила відмовити у позові.

26.06.2020 року позивачем подана уточнена позовна заява, в якій він, не змінюючи змісту позовних вимог, предмету та підстав позову, пред`являє вимоги також і до співвідповідача ОСОБА_3 , яка була співвласником 7/100 часток у спірному домоволодінні, які розташовані також у житловму будинку літер В.

30 червня 2020 року надійшла відповідь на відзив , в якій позивач зазначив, що актом обстеження БТІ від 14.04.2020 року було встановлено, що споруди літер Е та Я знесені , тим більше експерт особисто досліджувала об`єкт в грудні 2019 та січні 2020 року, отже твердження відповідача про недостовірність даних експертного висновку необгрунтовані. Щодо можливосі реального виділу частини споруд , як і визначення фактичних часток - належить компетенції експерта.

07 липня 2020 року надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача. Зазначає про наявність самовільних споруд на території земельної ділянки у користуванні позивача, про невідповідність запропонованого варіанту у висновку вимогам ч.3 ст. 364 ЦК України. Щодо розрахунку частки позивача, яка підлягає виділу, то не виконані вимоги вказаної вище Інструкції щодо врахування загальної площі всіх споруд та житлових будинків. Також зазначає, що домоволодіння по АДРЕСА_1 вже фактично не існує у тому вигляді, яка зазначено у технічному паспорті, який взято експертом до уваги.

13.10.2020 року надійшли письмові пояснення представника відповідача адлвоката Бессчасної А.В. , в яких вона викладає раніше зазначені заперечення з посиланням на певну судову практику.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили про їх задодення з викладених підстав .

Представник відповідача просила про відмову у задволенні позову з підстав, викладених у письмових заявах по суті спору.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом належним чином, причин неявки суду не повідомила, письмові пояснення по суті позову не надала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення експерта Лесків С.А., дослідивши матеріали інвентраизаційних справ КП ММБТІ № 33690 та № 1362 ( пр.Центральний,65) перевіривши фактичні обставини справи наданими сторонами письмовими доказами, суд дійшов до наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу частки домовлодіння від 04.10.2002 року ОСОБА_1 є власником 1/20 частки домовлодіння АДРЕСА_1 , яку продала ОСОБА_5 . На підставі договору дарування від 17.07.2002 року ОСОБА_1 прийняв в дар від ОСОБА_6 3/25 часток домовлодіння АДРЕСА_1 з всіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

З вказаних договорів вбачається, що до складу всього вказаного домовлодіння, частки у якому відчужувалися сторонам, зазначено лише:

приватний сектор: житловий кам`яний будинок лит.В, житловою площею 105,2 кв.м., сарай дерв`яний літер Л, погріб кам`яний літ.Кпд, літня кухня літер Ж, споруди 2/3 № 6, огорожі 2/3 № 3,7, частина житлового кам`яного будинку літер А, житловою площею 53,8 кв.м., склад фарм.фабрики літер Б, сараї літер Г,Р.С, чатина нежитлового кам`яного приміщення літер А, споруди 1/2 № 6, огорожа 1/3 № 3.

На підставі Договору міни від 03.12.2009 року ОСОБА_2 набув право власності на 9/100 часток домовлодіння АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Також позивач є власником квартири АДРЕСА_4 , нежитлових приміщень в частині будинку літер А, площею 148,2 кв.м. та нежитлової будівлі літер Б ( раніше складала 31/100 частини домоволодіня) - що згідно матеріалів інвентаризаційної справи БТІ та правовстановлюючих документів відповідача, витягів з Єдиного реєстру прав влансості на нерхуоме майно - є окремими об`єктами нерухомості.

Так, згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 17.03.2020 року та даних КП ММБТІ станом на 2019 рік , по АДРЕСА_1 розташовані наступні об`єкти нерухомості, які раніше складали одне домоволодіння, а на цей час є об`єктами нерухомого майна : нежитлова будівля літер Б, площею 182,7 кв.м. (раніше складала 31/100 частку домовлодіння) - у власності ОСОБА_2 ; нежитлові приміщення магазину в літер А, площею 148,2 кв.м.( раніше складали 36/100 часток домоволодіння) - у власності ОСОБА_2 ; житловий будинок літер В, який належить ОСОБА_1 - 17/100 часток, ОСОБА_9 - 7/100, ОСОБА_2 - 9/100 часток; кв. АДРЕСА_4 у власності ОСОБА_2 ( проте яка не є частиною домоволодіння).

ОСОБА_4 належить на праві власності 7/100 часток домоволодіння за вказаною адресою на підставі рішення суду від 26.07.2005 року, які вилучено в окрему адресу АДРЕСА_5 .

Згідно заочного рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.03.2018 та додаткового рішення суду від 08.05.2018 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності - задоволено. Виділено ОСОБА_9 в натурі частку із майна, що є у спільної частковій власності, а саме: частину житлового будинку літ. "В" - квартира АДРЕСА_6 , яка складається з: 7-1 житлова кімната пл.20,7 кв.м., 7-2 житлова кімната пл. 22,90 кв.м., 7-3 коридор, 7-4 санвузол, загальною пл. 48,60 кв.м. з надвірними будовами №3,7,8 - огорожа, що складає в натурі 7/100 часток із майна, що є у спільній частковій власності. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно експертного висновку № 125-093 від 14.01.2020 року судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по запиту адвоката Івко Л.В., технічно можливо провести виділ 17/100 частки житлового будинку з господарськими будовами та спорудами по АДРЕСА_1 . Досліджувані будинки є 1917 року побудови.

Виходячи з загальної узаконеної існуючої площі будинків 485,8 кв.м. - за даними технічного паспорту МБТІ на житловий будинок від 22.07.2011 року при розробці одного варіанту були в облік прийняті долі співвласника ОСОБА_1 - 17/100 часток.

Варіант розроблено по наближеному до ідеальних часток згідно порядку користування, що склався та побажання співвласника. У користування співвласника ОСОБА_1 , пропонується виділити частина житлового будинку літер В-1 у складі квартира АДРЕСА_2 ( приміщення 1-1 - 1-5), площею 49,3 кв.м., квартира АДРЕСА_7 , площею 21,6 кв.м., а також надвірні узаконені споруди літер Ж - літня кухня, 1/2 частина літер Кпд (підвал), 17/100 частини № 3,7,8 огорожа.

Реальна частка складає 14/100 часток, що на 3/100 часток менше від частки, що ідеально належить 17/100. При цьому, як вбачається з експертного висновку частка розраховувалася , виходячи з інвентарної вартості вказаних приміщень.

Сума грошової компенсації , що виплачується іншими співвласниками , що отримали реальну частку більше, що ідеально належить на користь позивача складає 31 906 грн.

В даний час в користуванні співвласника знаходяться ізольовані частини житлового будинку , при цьому будь-які роботи по переобладнанню не потрібні.

Земельна ділянка , на якій домоволодіння розташовано , становить площею 1189 кв.м. , згідно рішення виконкому Миколаївської міськради депутатів трудящих від 02.12.1955 року, під забудовою 783 кв.м., під двором 406 кв.м.

Згідно Геодезичної зйомки вказаної земельної ділянки станом на грудень 2019 року площа земельної ділянки складає 1173 кв.м., отже для визначення варіанту розподілу земельної ділянки експертом буде враховуватися земельна ділянка фактичною площею 1173 кв.м.

Експертом запропоновано один варіант розподілу земельної ділянки, згідно яекого співвласнику ОСОБА_1 виділяється ділянка, площею 266,5 кв.м., шо на 67,09 кв.м. більше від ідеальної долі 199,41 кв.м., з них під будівлями 114,16 кв.м., передбачена також ділянка спільного користування , площею 169, 7 кв.м., яка проходить від воріт шириною 3,27 м (єдиний існуючий в`їзд з боку пр.Центральний через металеві ворота) вздовж внутрішньої дворової території , загальною площею 104 кв.м., а також ділянка загального користування, прилегла до споруди погрібу літер Кпд, площею 65,7 кв.м.

Згідно рішення Центрального районного суд м.Миколаєва від 20.04.2021 року у справі № 490/5955/19, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 06.07.2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Миколаївська міська рада, Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном.

Як вбачається з вказаних судових рішень, господарча будівля літер Е вважалася самочиним будівництвом, на даний час напівзруйнована - по периметру з боку АДРЕСА_8 відсутня, у наявності три стіни висотою 0,89 м до 1,04 м, стіни кам`яні, у стіні паралельно будинку літер В є дерев`яна коробка з дверима, перекриття, дах та підлога відсутні, всередині груда каміння та росте дерево. За повідомленням виконкому Центральної ради народних депутатів від 25.04.1990 року це самочинне будівництво знаходилося у користуванні ОСОБА_12 . У користуванні ОСОБА_1 також перебуває споруда літер Я, яка є недобудованою, має площу 76,7 кв.м., яку складає частина стіни у вигляді огорожі з боку двора. Матеріали стін - шлакоблок, середня висота приблизно 1,8 м, довжина 10,92 м, середня висота приблизно 2,0 м, довжина 1,50 м. Також наявні споруди №№ 10-13, які були вперше зафіксовані технічною інвентаризацією 30.06.2011 року. Інформація щодо оформлення права власності на вказані споруди у КП ММБТІ відсутня

Також з дослідженої судом інвентаризаційної справи КП ММБТІ № 1362, заведеної у 1970 році вбачається, що огорожа, яка у минулому мала № 7 та зазначалась у плані ще станом на 1987 рік, на теперішній час є огорожею № 10-11. Вона відокремлює ліву нижню кутову частину земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок літер В, літня кухня літер Е та господарчі споруди літер Ж - літня кухня з тамбуром літер З, літер Ч навіс, літер Л сарай, літер Р сарай, а також погреб літер Кпд до 1917 року побудови.

Зі зведеного акту ММБТІ вбачається, що станом на 05.07.2007 року за вказаною адресою наявні самовільні споруди: недобудова літ. Я площею 76,6 кв.м., літня кухня (напівзруйнована) літ. Е, розміром 4,65 х 4,57 , та огорожі №№ 12-13. При цьому чітко вбачається, що огорожа № 10 співпадає з планом 1984 року, будівля літньої кухні літер Е також розташована там же, де і в 1984 році, а будівля літер Я - частково на місці господарчих будівель та споруд літер Ж, Л, Р, Ч (які не були самовільними) та зазначено, що зводиться навколо літ. Ж. Згідно оціночного акту КП ММБТІ від 21.07.2011 року: № 10 огорожа з металевого профілю та № 11 - хвіртка дерев`яна, № 12 - огорожа залізобетонна та № 13 ворота металеві на металевих стовпах.

Ці ж побудови наявні в планах технічної інвентаризації домоволодіння і станом на 1999 рік, літер Е - переобладнана з сарая , площею забудови 4,18х4,69 м. Про літню кухню літер Е , переобладанану з сараю , зазначено і в короткій технічній характеристиці станом на 23.02.1999 року

За такого, судом зроблено висновок , що літня кухня літер Е з огляду на матеріали інвентарної справи БТІ як будівля існувала ще щонайменше з 1984 року , її зовнішні розміри на теперішній час відповідачем не змінені, отже на час вирішення спору така будівля не може розглядатися як об`єкт розумінні ст. 376 ЦК України.

Як пояснила в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , щодо роз`яснення наданого нею висновку № 125-093 від 14.01.2020 року, при складанні даного висновку нею була досліджена повністю інвентарна справа БТІ та неодноразово здіснено вихід на місце розташування об`єкта дослідження. Частки інших співвласників, які виділені в окремі адреси і їх частка у праві власності відокремлена і складає 1/1- нею не враховувалися. Пр цьому з її пояснень слідувало, що не враховувалася частка ОСОБА_14 , що до виділу в окремі об`єкти нерухомості , наприклад, складу-будинку літер Б чи нежитлової частини літер А - експертом не зазначалося.

Також експертом зазначено, що підвал літер Кпд вже розділений в натурі між співвласниками і його користування по 1/2 кожним реально можливо відокремлено. В домоволодінні у співвласника ОСОБА_1 є вход окремий з АДРЕСА_8 , у ОСОБА_2 - з АДРЕСА_1 .

Реальна частка у праві спільної власності ОСОБА_1 після перевірки експертом матеріалів БТІ реально становить 14/100 часток, про що нею докладно розписано у висновку.

Щодо можливості виділу по 1/2 частки водяної колонки № 6 експерт докладних пояснень не надала.

Також експерт пояснила, що всі інші господарські та побутові споруди, крім тих що нею зазначено в описовій частині висновку- є самовільнимиі до розрахунку нею не приймалися.

У ОСОБА_1 в користуванні фактично перебуває відокремлена частка земельної ділянки, яка огорожена забором, та прилягає до належної позивачу частини літер В . Основний вхід на земельну ділянку всього домовлодіння існує через металеві ворота з проспекта Ценнтарльного, цей вхід залишається у спільному користуванні сторін, у ОСОБА_1 з АДРЕСА_8 як вхід існує лише хвіртка. Відокремити надлишкові 67 кв.м землі з користування ОСОБА_1 неможливо, йому слід виділити чистої землі 237,65 кв.м., а 266, 5 кв.м. - це з урахуванням ділянки загального користування згідно геодезії.

При оцінці вказаного висновку експерта суд зауважує наступне.

Так, з технічного паспорту КП ММБТІ станом на 06.07.2007 року на вказане домоволодіння вбачається, що розташовані крім будівель ОСОБА_15 .В також і літні кухні літер Х, Е, .Ж. Згідно технічного паспорту станом на 22.07.2011 року ( на який посилається експерт у своєму Висновку), не зазначено наявність самовільно збудованого майна, при цьому зазначено про наявність і літньої кухні літер Е, і недобудованої будівлі літер Я, які у описовій частині Висновку (а.с.4) не відображені. Натомість з плану виділу земельної ділянки вбачається, що розділова межа враховує наявність цих споруд.

За такого, враховуючи роз`яснення експерта, що неможливо виокремити позивачу надлишкові 67 кв.м. земельної ділянки, одночасно з тим, що лінія розподілу встановлена у експертному висновку все ж таки з врахуванням конфігурації цих споруд дітер Я та літер Е ( адже місцерозташування та розміри літер Ж є значно меншими) - є суперечливими і суду не доведено переконливими доказами, що неможливо встановити інший порядок корситування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласника ОСОБА_1 .

При цьому у висновку експерта йдеться про існування огорожі , яка вже відокремлює земельну ділянку позивача, висновок щодо існування та законності встановлення цієї огорожі встановлено судами і у справі № 490/5955/19 - проте у висновку експерта про це не зазначено взагалі.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у разі переходу права власності на об"єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об"єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об"єкта права власності.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п"ята статті 319 ЦК України).

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного з співвласників на нерухоме майно на час розгляду справи, а також наявного порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

За такого, враховуючи, що ОСОБА_16 по первісним часткам є власником 17/100 частин вказаного домоволодіння, а у висновку експерта запропоновано виділити йому у користування 23/100 часток земельної ділянки ( саме таку частку становить 267 кв.м. від загальної площі земельної ділянки) - і експертом не запропоновано інших варіантів відповідно до ідеальних часток співвласників у домовлодінні . Враховуючи викладене, та те, що позивачем не надано суду переконливих доказів, що іншим чином визначити порядок користування земельною ділянкою неможливо і що фактичний порядок користування , що склався, не порушує права інших співвласників, а також, що правопопередники сторін визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає - суд приходить до висновку про відмову узадволенні позову в цій частині з огляду на недоведеність позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира).

Крім того, у пункті 7 вказаної постанови визначено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

З урахуванням зазначених обставин експертом запропоновано один варіант виділу ОСОБА_1 частки з відступом від ідеальної, при якому його частка складатиме 14/100 часток, а частка іншого співвласника не визначена взагалі. Вказаний варіант передбачає виплату компенсації позивачеві у розмірі 31 906 грн, на яку позивач погодився, а відповідач категорично заперечує.

При цьому висновок експерта взагалі не містить пояснень з яких підстав сталося зменшення частки позивача - адже не відбулося ні прибудови до житлового будинку чи іншого збільшення частки інших співвласників, ні здійснено реконструкцію приміщень позивача порівняно з часом їх набуття.

Посилання представника відповідача як на підставу для відмови у позові на те, що згідно з технічним паспортом на вказане домоволодіння та актами обстеження БТІ встановлена наявність самочинних споруд і споруд, на які не оформлено право власності, суд не може прийняти до уваги, оскільки вказані споруди не були предметом поділу між сторонами у цій справі.

Проте, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити , що оскільки вказані споруди ( щонайменше літня кухня літер Е ) взагалі не заначені експертом попри їх наявність та відсутність даних про їх самовільне зведення - висновок експерта суд не може прийняти до уваги як належний доказ обгрунтованості позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

Суд звертає увагу, що в висновку експерта зазначено про можливість виділення позивачу належної йому 14/100 часток ( а не 17/100 часток) без урахування наявних у його користуванні об`єктів літер Е та Я , щодо яких остаточний висновок про їх самочинне зведення не зроблено, не перевірив, чи буде у такому разі площа виділених йому в натурі приміщень відповідати розміру його ідеальної частки у праві спільної часткової власності. З урахуванням вказаного, виділ в натурі позивачеві частки у домовлодінні за єдиним запропонованим варіантом такого виділу є передчасним, оскільки у такому варіанті не враховано, що до складу спірного житлового будинку та надвірних споруд входять наявні вказані побудовані споруди, про них взагалі нічого не зазначено, а в своїх поясненнях експерт зазначила про те, що такі споруди є самочинними, що суперечить матеріалам справи та підлягає додатковій перевірці- що виходить за межі доказування в межах заявлених позовних вимог.

З урахуванням того, що експертом так і не встановлено і таких доказів не здобуто в судовому засіданні, за рахунок чого вартість частки позивача зменшилась, тобто з яких підстав неможливо визначити приміщення, які б складали 17/100 часток, а тому суд приходить до висновку, що висновок експерта ро виділ ОСОБА_1 в натурі саме 14/100 частин домоволодіння не відповідає нормам статей 364, 367 ЦК України та є передчасним. Визначення ідеальних часток у майні після такого розподілу усіх співвласників експертний висновок не містить - що порушує принцип рівності прав інших співвласників..

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Без висновку експерта суд позбавлений можливості на свій розсуд змінити частки у праві власності на майно та визначити розмір грошової компенсації сторонам , частки яких зменшуються або збільшується.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати, зокрема: чи дійсно є можливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством тощо.

На необхідність враховувати інтереси всіх учасників справи і заборону обмеження прав одних учасників за рахунок інших під час вирішення спору про виділ в натурі частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності вказано в постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 592/6348/13-ц (провадження № 61-20796св19) та постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Так, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14.01.2020 року розподіл в натурі будинковолодіння, у запропонованому експертом варіанті, не порушує норми житлового законодавства та не позбавляє кожну зі сторін у спорі можливості користування своєю частиною житлового будинку з врахуванням того, що виділ технічно можливий без втручання в несучі конструкції та/ або інженерні системи загального користування на які необхідні дозвільні документи. Проте, як вбачається з висновку експерта, частка нерухомого майна, яка виділяється в натурі позивачу, не відповідає тій частці майна, що зазначена у правовстановлюючих документах на нерухоме майно - і у висновку не містится належних обгрунтувань , чому не може бути виділена належна часткау складі 17/100.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 ,3.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. При розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127 ( z0582-01 ), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами).

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, суд констатує, що враховуючи, що співвласників зазначеного будинку двоє, тому в результаті виділу частки в натурі одного із співвласників відбувається припинення права спільної власності їх обох щодо спільного об`єкта нерухомості. А отже, враховуючи обсяг наданих сторонами доказів по даній цивільній справі, залишаєтьсяя невирішеним питання щодо того майна, що зі складу спільного майна залишиться у власності іншому співвласнику - ОСОБА_2 . Отже, доводи його заперечень про те, що суду не надано доказів про зміну часток у праві власності на майно та у висновку експерат взагалі не зазначено, яка частка у спірному майні і у складі яких приміщень виділена йому, знайшли своє часткове підтвердження.

Визначення судом ідеальної частки у майні та переліку приміщень, що набуваються у власність виключно ОСОБА_1 матиме наслідком неможливість іншому співвласнику домоволодіння зареєструвати у встановленому порядку своє право власності на іншу частину домоволодіння. Суд виходить того, щоу разі прийняття судом до уваги запропонованого варіанту виділу залишається невирішеним питання щодо визначення переліку та складу тих приміщень, що в результаті виділу одного із співвласників зі спірного майна залишаться у власності іншого співвласника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».

ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України позивач не заявляв. Отже, враховуючи норми матеріального права (статей 356, 358 ЦК України), суд у даному випадку повинен вирішити не лише питання про виділ частки в спільному майні позивачеві, проте матеріали справи ен містять доказів щодо можливості вирішення питання щодо виділу спірного майна іншим співвласникам.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що встановивши, що житловий будинок літер В(В-1) із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності і згоди щодо його поділу вони досягти не можуть, суд зазначає про безумовне право позивача та наявність правових підстав для виділу йому в натурі її частки із домоволодіння.

Оскільки у вказаному випадку втручання у право власності у вигляді виділу частки в натурі є виправданим, оскільки воно здійснюється з метою врегулювання спору , проте існує необхідність врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес), на підставі закону, з дотриманням вимог співмірності і пропорційності - а згідно наданого позивачем експертного висновку ( який в межах заявлених позовних вимог є фактично єдиним доказом обгрунтованості позовнихв имог - стягнення позивачеві з ОСОБА_2 належної компенсації не є доведеним належними доказами.

Суд виходить у такому висновку також з міркувань забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.

При цьому суд звертає увагу на те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору. Фактично у цій справі спір може бути вирішений лише шляхом виділу часток у натурі - при наявності належного та допустимих доказів ( висновку судової експертизи тощо) , у іншому випадку права ОСОБА_1 не будуть захищені.

За такого, наведене не позбавляє права позивача звернутися до суду в установленому законом порядку за вирішенням наявного спору після усунення тих недолікв доказування, які стали підставою для відмови у задоволенні вказаного позову, оскільки порушене право позивача є триваючим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, з відповідача на користь позивача судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13,79-81,141, 259-265,273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності та встановлення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 30 днів зо дня отримання ними копії повного тексту судового рішення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення цей строк обчислюється з дати складання повного тексту судовго рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення, або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Згідно з вимогами п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст. 354 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя О.А. Гуденко