Провадження № 22-ц/802/1217/21 Категорія: 60 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Галицька І. П.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання рівного права на спадкування, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_1 . Вона разом зі своєю матір`ю постійно доглядала за дядьком, забезпечувала його побут, готувала їсти, допомагала матеріально, оскільки він був інвалідом та хворів, а після його смерті здійснила за власний рахунок обряд поховання. Відповідач у справі ОСОБА_1 є рідним братом спадкодавця ОСОБА_1 і жодним чином не опікувався своїм братом.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на положення статті 1259 ЦК України, позивачка просила суд визнати її такою, що має рівне право на спадкування із спадкоємцями тієї черги, які звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2021 року у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для одержання позивачкою ОСОБА_2 права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_1 , не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, видане Луцькою міською радою 22 січня 2004 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 14).

ОСОБА_2 , яка є дочкою рідної сестри спадкодавця ОСОБА_1 і відповідача у цій справі ОСОБА_1 ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і спадкоємцем за законом п`ятої черги, звернулася в суд з позовом до рідного брата (спадкоємця другої черги) спадкодавця ОСОБА_1 ОСОБА_1 про визнання рівного права на спадкування разом з спадкоємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Зазначене повністю узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у справах: № 233/5990/18 від 01 березня 2021 року, № 200/12980/14 від 17 березня 2021 року, № 331/6453/18 від 22 квітня 2021 року, № 401/2614/17 від 21 жовтня 2021 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Натомість будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_2 протягом тривалого часу опікувалася та надавала матеріальну допомогу спадкодавцю ОСОБА_1 , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, остання суду не надала, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також позивачка суду не довела, що спадкодавець ОСОБА_1 був у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Та обставина, що спадкодавець ОСОБА_1 був особою з інвалідністю ІІ групи не може свідчити про безпорадний стан останнього.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання рівного права на спадкування разом із спадкоємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді