Провадження № 2з/263/94/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Васильченко О.Г. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з заявою про забезпечення позовних вимог. В заяві вказала, що 14.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження №62814197 з виконання виконавчого напису №16710 вчиненого 05.05.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на підставі якого здійснюється стягнення з її заробітної плати. Найближчим часом вона буде подавати до Жовтневого районного суду м. Маріуполя позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому, просить задовольнити заяву про забезпечення позову та зупинити стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 27 481,92 грн. на підставі виконавчого напису №16710.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї документами, суддя вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

За загальними правилами позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. ч. 1, 2 ст.27 ЦПК України).

Стаття 28 ЦПК України регламентує підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч. 12 ст. 28 ЦПК України).

Місце виконання рішення визначене статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Пунктом 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

За змістом наведеного можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Приватний виконавець має право вчиняти виконавчі дії на всій території України, при цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Так, в доданій до заяви копії постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2020р. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 27 481,92 грн. зазначено адресу боржника ОСОБА_1 як АДРЕСА_1 .

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає адресу проживання як АДРЕСА_2 .

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не зазначено місце виконання виконавчого напису, а саме не конкретизовано де остання працює, хоча вона зазначає що здійснюється стягнення з її заробітної плати, у постанові приватного виконавця зазначена адреса мешкання боржника інша ніж у заяві про забезпечення позову, що лишає суд можливості встановити підсудність даної заяви саме Жовтневому районному суду м. Маріуполя та в подальшому підсудність цьому суду позову, тому, суддя не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149,150,152,153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Васильченко О.Г.