ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2035/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.

при секретарі Григораш Н.М.,

за участі:

представника позивача Осадчої І.Ю. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївни про визнання договору довічного утримання недійсним

В С Т А Н О В И В:

Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївни про визнання недійсним договору довічного утримання.

Позов обґрунтовує тим, що 16.01.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. Пунктом 26 Договору визначено, що відчужувач та набувач не визнані судом недієздатними чи обмежено дієздатними. Однак, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2004 у справі № 2-1381/2004 ОСОБА_5 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку. Опікуном призначено його матір - ОСОБА_6 . Посилаючись на те, що в момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_5 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 06.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти позову посилався на те, що Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація не є належним позивачем у справі. Крім того, позивачем застосовано невірний спосіб захисту.

Ухвалою суду від 25.02.2021 закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням думки сторін відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, 16.01.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 28, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та взамін чого ОСОБА_4 зобов`язувався довічно фінансово утримувати ОСОБА_5 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2004 у справі № 2-1381/2004 за заявою прокурора Дарницького району м. Києва Мірвеляна Р.Г. визнано недієздатним, встановлено над ним опіку. Опікуном призначено його матір - ОСОБА_6 .

Посилаючись на те, що в момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_5 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, позивач просив позов задовольнити.

Правовідносини в сфері опіки та піклування над повнолітніми особами, які визнані недієздатними, регулюються статтями 55-79 ЦК України, Правилами опіки та піклування, затвердженими Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.95.1999 № 34/166/131/88 «Про затвердження правил опіки та піклування».

Положеннями статті 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5.4 Наказу від 26.05.1999 № 34/166/131/88 опіка припиняється, зокрема, внаслідок смерті підопічного.

Абзац 6 пункту 5.4 Наказу встановлює випадки, коли припинення опіки не потребує рішення органу опіки та піклування (тобто припиняється автоматично), а саме у випадках досягнення неповнолітнім п`ятнадцяти років, а також у разі смерті підопічного.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 опіка припинилася, а тому позивач втратив правомочності опікуна та пов`язані з цим повноваження.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 9 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Вирішуючи питання обґрунтованості звернення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до суду з відповідним позовом, суд приходить висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, оскільки після смерті ОСОБА_5 опіка припинилася, а тому позивач втратив правомочності опікуна та пов`язані з цим повноваження.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 49, 51, 76-81, 84, 90, 259, 263, 268, 273 ЦПК, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївни про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р. Лужецька