справа № 357/9957/20 головуючий у суді І інстанції Орєхов О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2019 року по 18 січня 2021 року (по аліментних платежах з 19 серпня 2019 року по 30 листопада 2020 року) у сумі 22 904 грн. 15 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 25 листопада 2019 року рішення суду набрало законної сили. 28 січня 2020 року постановою головного державного виконавця відкрито виконавче провадження № 61056911. З моменту пред`явлення виконавчого документу до виконання та на день подання даного позову державним виконавцем вжиті примусові заходи з метою виконання рішення суду. Проте, вчинення відповідних примусових виконавчих дій не надало результату щодо спонукання відповідача погашати борг по аліментних платежах та належно здійснювати утримання малолітньої дитини. Відповідач свідомо, умисно не виконує рішення суду, внаслідок чого утворюється заборгованість. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилася заборгованість по виплаті аліментів. Рішення суду відповідач продовжує не належним чином виконувати, у зв`язку з чим утворилася пеня за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 рокупозов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3 214 грн. 79 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не оцінив докази щодо недоведення вини, відсутності вини відповідача в утвореній заборгованості по аліментах та причини несвоєчасного перерахування аліментів на користь позивача. У матеріалах справи відсутні докази про підтвердження надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачеві. Судом також не встановлено коли саме відповідача визвано до державного виконавця. У наданому суду розрахунку зазначено, що сума аліментів, яка підлягає стягненню за один місяць, становить 2 209 грн., 2 410 грн. Суд не звернув увагу чому саме така сума аліментів зазначена у довідці, яким нормативним актом передбачено необхідність сплачувати саме такий розмір аліментів. У матеріалах справи відсутні докази надсилання розрахунку виконавця про визначення розміру заборгованості по аліментах на адресу відповідача за місцем його реєстрації. Відповідачем сплачувалися аліменти на розрахунковий рахунок Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби, а державний виконавець перераховував кошти позивачу. Державним виконавцем жодного разу не складався протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183-1 КУпАП. Відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц. До набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили вина відповідача у несплаті аліментів та наявність умислу ухилення від сплати заборгованості по аліментах відсутня. Також не встановлена вина відповідача у несплаті аліментів з моменту, коли знаходився виконавчий лист на примусовому виконанні, оскільки державним виконавцем невчасно перераховувалися кошти стягувачу. Оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів позивачем був пред`явлений до виконання у січні 2020 року, саме з цього часу слід обраховувати неустойку у разі несплати заборгованості по аліментах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позиція відповідача щодо невірного здійснення розрахунку неустойки (пені) та прострочення сплати аліментів є хибною та спростовується матеріалами справи та правилами стягнення неустойки, визначеними судовою практикою Верховного Суду. Відповідач не надав суду жодного належного та обґрунтованого доказу, який підтверджує відсутність винної поведінки при простроченні сплаті аліментів, а наведені відповідачем обставини, які на його думку, є підставою для звільнення від обов`язку сплати аліментних платежів не є обґрунтованими та не можуть бути взяті до уваги судом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-22).

25 листопада 2019 року на підставі зазначеного судового рішення видано виконавчий лист (а.с.23).

28 січня 2020 року постановою головного державного виконавця відкрито виконавче провадження № 61056911 (а.с.24).

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 09 грудня 2020 року № 143348 вбачається, що станом на 01 грудня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 3 214 грн. 79 коп. (а.с.53).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечував, а, навпаки, підтвердив, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів та підтвердив, що дійсно несвоєчасно здійснював такі сплати. Розрахунок, що міститься у заяві про зменшення розміру позовних вимог, відповідачем не спростований, контррозрахунку з боку відповідача не надано. Будь-яких доказів, що свідчать про скрутний матеріальний та сімейний стан відповідача, матеріали справи не містять. Відповідачем не наведено суду підстав, у зв`язку з якими заявлена до стягнення сума може бути зменшена.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції та з урахуванням постанови Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 607/13692/18 вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на ряд обставин, за яких розмір неустойки підлягає зменшенню до 3 214 грн. 79 коп.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що його вина є недоведеною і докази вини відсутні.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 зазначено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Посилаючись на відсутність у матеріалах справи доказів надсилання розрахунку виконавця про визначення розміру заборгованості по аліментах на адресу відповідача за місцем його реєстрації, а також на сплату коштів на розрахунковий рахунок виконавчої служби та їх подальший перерахунок державним виконавцем стягувачу, відповідач не звернув уваги, що саме на нього покладено обов`язок доводити обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитися з виконавчим провадженням як його сторона, та надати суду інформацію про рух виконавчого провадження, чим спростувати свою вину у несвоєчасному виконанні судового рішення про стягнення аліментів, якщо вважав що така відсутня.

Відсутність протоколу про адміністративну відповідальність також не свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у жовтні 2020 року. З наданого суду розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16 вересня 2020 року, який доданий до позовної заяви (а.с.25), вбачається, що станом на 01 вересня 2020 року, тобто, на момент звернення до суду, заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 21 640 грн. 74 коп.

До відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 додав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 09 грудня 2020 року, в якому зазначено, що заборгованість по сплаті аліментів становить 3 214 грн. 79 коп. (а.с.53). Однак, часткове погашення заборгованості відбулося відповідачем після того, як утворилася заборгованість з пені за несвоєчасну сплату аліментів.

За таких обставин, факт погашення боржником заборгованості по аліментах не тягне за собою анулювання нарахованої пені, за умови, що на момент її нарахування заборгованість існувала.

У той же час, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів набрало законної сили 25 листопада 2019 року. Саме з цього моменту у відповідача виник обов`язок щодо його виконання незалежно від того чи пред`явила стягувач виконавчий лист до примусового виконання.

Натомість, ОСОБА_2 розрахувала пеню, починаючи з 01 вересня 2019 року, а не з дня набрання рішенням законної сили.

Загальна сума неустойки за період з 26 листопада 2019 року по 01 грудня 2020 року (у межах заявлених позовних вимог) становить 16 407 грн. 47 коп. (22 904,15 - 2 209 (за вересень 2019 року) - 2 209 (за жовтень 2019 року) - 2 078,68 (за 25 днів листопада 2019 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Враховуючи те, що на момент звернення до суду з позовом розмір заборгованості по аліментах становив 21 640 грн. 74 коп., неустойка у розмірі 16 407 грн. 47 коп. не перевищує 100 відсотків заборгованості.

У зв`язку з зазначеним, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права з прийняттям постанови по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. Про неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, та значенням справи для сторони ОСОБА_1 не заявляв.

На користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (71 %), а саме у розмірі 1 775 грн.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 1 261 грн. 20 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (71 %), а позивач звільнена від сплати судового збору, у дохід держави з відповідача стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 596 грн. 97 коп. На користь відповідача підлягає стягненню з держави судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, пропорційно до відхиленої частини позовних вимог (29 %), а саме у розмірі у розмірі 365 грн. 75 коп.

Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави різницю між сумою, яку необхідно компенсувати відповідачу за подачу апеляційної скарги та сумою, яку відповідач має сплатити в дохід держави. Така різниця становить 231 грн. 22 коп. (596,97-365,75).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 рокускасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 16 407 (шістнадцять тисяч чотириста сім) гривень, 47 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 775 (одна тисяча сімсот сімдесят п`ять) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 231 (двісті тридцять одна) гривня, 22 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.