Справа № 148/1418/18
Провадження № 22-ц/801/1966/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 рокуСправа № 148/1418/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Сала Т. Б.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Дунаєва І. Б., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зайця В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в режимі відеоконференції, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

інформаційно - довідкового сайту міста Тульчина і Тульчинського району

«Тульчин.Інфо», інформаційного довідкового інтернет - видання «Підслу-

хано Тульчин Вінниця», інтернет-газети «Успіх» про захист честі, гідно-

сті, ділової репутації,

за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Тульчині Вінницької області за головування судді Ковганича С. В., повний текст якого складений 19 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася у Тульчинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , інформаційно-довідко-вого сайту міста Тульчина і Тульчинського району «Тульчин.Інфо», інформа-ційного довідкового інтернет - видання «Підслухано Тульчин Вінниця», інтер-нет-газети «Успіх» про захист честі, гідності, ділової репутації. Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами. Позивачка працює головою Кинашівсь-кої сільської ради Тульчинського району Вінницької області. 23 червня 2018 року ОСОБА_2 написав статтю під назвою «Народні обранці Туль-чинщини чи «клуб по інтересах», яку наступного дня 24 червня 2018 року о 10.50 годині опублікував в інтернет - виданні «Підслухано Тульчин Вінниця». Ця ж стаття цього ж дня 24 червня 2018 року о 21.23 годині була опублікова-на в інтернет-виданні «Тульчин.Інфо», 25 червня 2018 року о 09.56 годині - в інтернет-виданні газета «Успіх». Зі змісту статті слідує твердження ОСОБА_3 , що позивачкою вчинені правопорушення: зловживання службо-вим становищем, підроблення документів, комунальні махінації, винесення не-законних рішень, корупційні злочини та хабарництво. Така інформація є не-достовірною, вона ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивачки як сільського голови. Неправдивими твердженнями відповідач намагався переко-нати значну кількість громадян у корисливих, меркантильних мотивах діяль-ності ОСОБА_1 , зокрема в тому, що вона порушує закон, підробляючи під-писи, виносить незаконні рішення, бере хабарі, є корупціонеркою. Недостовір-на інформація, яка порушує права позивачки на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, формує негативну суспільну думку про неї як Кинашівського сільського голови, підриває авторитет серед територіальної громади та депутатського корпусу. Поширена ОСОБА_2 інформація у популярних інтернет-виданнях підлягає спростуванню останнім у такий же спосіб, у який вона поширена.

ОСОБА_1 просила суд визнати недостовірною поширену інформацію, такою що ганьбить її честь, гідність, ділову репутацію та зобов`язати відпо-відачів у такий же спосіб, у який вона була поширена, спростувати недосто-вірну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 , розміщену 24 червня 2018 року о 10.50 годині в інтернет - виданні «Підслухано Тульчин Вінниця», 24 червня 2018 року о 21.23 годині в інтернет - виданні «Тульчин.Інфо» та 25 червня 2018 року о 09.56 годині в інтернет - виданні газета «Успіх» шляхом публікації спростування в цих інтернет-виданнях, а саме: «зловживаючи служ-бовим становищем; підробляє підписи; земельку продасть; получе долю з став-ка чи з поля; комунальними махінаціями теж ОСОБА_4 не гребує; про-довжує виносити незаконне рішення; ОСОБА_5 - корупціонерка, хабарниця».

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Понесені позивачкою судові витрати залишені за нею. Стягнуто з ОСОБА_1 на ко-ристь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Скаржниця вважає оскаржу-ване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неправильного за-стосування норм матеріального права, неповно з`ясованих обставин справи; висновки суду, за її твердженням, не відповідають обставинам справи.

13 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відпо-відача ОСОБА_2 , його представника адвоката Заєць Б. В. на апе-ляційну скаргу позивачки, де зазначається про законність, обгрунтованість ос-каржуваного рішення суду, відповідність його вимогам матеріального та про-цесуального права. Натомість відповідач не згоден з аргументацією, мотиваці-єю та позицією скаржниці. Він та його представник стверджують про відсут-ність у позовній заяві, апеляційній скарзі посилань на належні й допустимі докази авторства ОСОБА_2 , поширення ним статті про ОСОБА_1 . В кінці роздруківки статті зазначений ОСОБА_6 , однак однофамільців відповідача з таким же прізвищем та ім`ям у мережі « ОСОБА_7 » значиться сім-надцять осіб. У матеріалах позовної заяви питання, з приводу яких виникла та поширена стаття, стосуються гр. ОСОБА_8 , а не ОСОБА_2 , тому в останнього відсутня мотивація для нанесення шкоди ОСОБА_1 . Суду не на-дано жодного доказу причетності ОСОБА_2 до створення статті, її публікації. Позивачкою не підтверджена наявність опублікованої статті у пев-них інтернет джерелах. Автор публікації може бути притягнутий до відпові-дальності разом із власником веб-сайту. Останній може бути самостійним від-повідачем у випадку неможливості встановити автора спірної публікації. При цьому необхідна фіксація адреси веб-сайту для встановлення його власника, яким є реєстрант доменного імені. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв, ад-реси українського сегменту мережі Інтернет. У цій справі власник веб-сайту не був залучений до участі у вирішенні спору.

Окремо відповідач, його представник зазначили, що вважають висвітлену інформацію у статті «Народні обранці Тульчинщини чи «Клуб по інтересах» оціночним судженням, за висловлення якого ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Станом на 2018 рік ОСОБА_1 була публічною особою, обіймала посаду голови Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, у зв`язку з чим підвищений рівень критики щодо неї може бути допустимим.

Щодо проведеної у справі експертизи, то у відзиві на апеляційну скаргу наголошується, що висновком проведеної судової лінгвістичної експертизи під-тверджується негативність наведених у статті висловлювань та інформації, але образливий характер в них відсутній. Експертним шляхом встановлено, що у досліджуваному текстовому матеріалі інформація є оцінною, що виражає став-лення адресанта до повідомлюваного і передається за допомогою оцінних слів і сполучень.

Наостанок відповідач, його представник вказують на те, що ОСОБА_1 не просила суд зменшити розмір судових витрат, заявлених до стягнення сторо-ною відповідача. Позивачкою понесені такі ж витрати з оплати послуг свого ад-воката ОСОБА_9 , які поніс ОСОБА_2 , тобто стягнуті судом на ко-ристь відповідача судові витрати є співмірними з розміром гонорару представ-ника іншої сторони, а крім того вони співмірні із складністю справи, триваліс-тю її розгляду. У суду не було підстав з власної ініціативи зменшувати розмір судових витрат, понесених відповідачем з оплати професійної правничої допо-моги. ОСОБА_2 , адвокат Заєць Б. В. просять суд апеляційної інстан-ції вирішити питання розподілу судових витрат у зв`язку з розглядом апеляцій-ної скарги на рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 як особа, яка подала апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 , представники відповідачів інформаційно - довідкового сайту міста Тульчина і Тульчинського району «Тульчин.Інфо», інформаційного довідкового інтернет - видання «Підслухано Тульчин Вінниця», інтернет - газе-ти «Успіх» у судове засідання апеляційного суду вдруге не з`явилися, про міс-це, день та час розгляду справи в порядку апеляційного провадження повідом-лені в установленому порядку, про що свідчать додані до справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ( судових повісток ). Оголо-шення про виклик у це судове засідання для відповідачів, крім ОСОБА_2 , ураховуючи неодноразі повернення суду направлених їм повісток, розмі-щені на веб-порталі «Судова влада України». Керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхід-ність розгляду справи у відсутності представників інформаційно - довідкового сайту міста Тульчина і Тульчинського району «Тульчин.Інфо», інформаційного довідкового інтернет-видання «Підслухано Тульчин Вінниця», інтернет-газети «Успіх».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу представників позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазна-ченим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що за твердженням позивачки ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 написав статтю під назвою «Народні об-ранці Тульчинщини чи «клуб по інтересах», яку 24 - 25 червня 2018 року опуб-лікував в інтернет - виданнях «Підслухано Тульчин Вінниця», «Тульчин.Інфо», газеті «Успіх». Розповсюджена інформація є недостовірною, її поширений зміст ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Оприлюдненою статтею ОСОБА_2 привселюдно стверджує, що позивачкою вчине-ний ряд кримінально караних злочинів. Інформація статті не відповідає дійс-ності, спростовується представленими позивачкою доказами, отриманими нею з правоохоронних органів, суду, Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Окремо суд приділив увагу висновку проведеної за клопотанням позивачки судово-лінгвістичної експертизи від 30 червня 2020 року № 6464, згідно з якою у досліджуваному тексті статті міститься негативна інформація про ОСОБА_1 , яка полягає у наданні відомостей про те, що чо-тири роки поспіль ведуться активні суперечки за «ці невеличкі ставочки» між орендарем ставків та головою «сільради ОСОБА_1 », яка користуючись перевагами займаної посади, з 2014 року постійно намагаєть-ся примусово заволодіти зазначеними ставками. Інформацію адресант передає за допомогою слів і словосполучень, з негативною конотацією, тобто із семан-тикою осуду, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по від-ношенню до зазначеної особи, у тому числі шляхом навішування лексичних яр-ликів, неправдивої інформації щодо діяльності на посаді сільського голови, по-ширення відомостей про вчинення дій на свою користь, а саме: «прикриваю-чись інтересами громади», «зловживаючи службовим становищем», «створює орендарю проблеми різного характеру», «в подальшому захоплення об`єкту са-мими», «в громаді збирає та підробляє підписи проти нього», «підбурює проти орендаря місцевих жителів та чиновників», «продовжують виносити незаконне рішення», «забрати останній кусок хліба в цій сім`ї», «кому земельку про-дасть», «кому договір пролонгує», «з когось просто получе долю з ставка чи з поля», «десь на самозахват очі закриє», «займається ОСОБА_4 і кому-нальними махінаціями». За висновком експерта у процитованих висловлюван-нях відсутні такі, що мають образливий характер стосовно ОСОБА_1 .

Експерт виокремила негативну, образливу інформацію у статті про ОСОБА_1 , що виражає ставлення адресанта до повідомлюваного і передається за до-помогою оцінних слів і словосполучень «коропціонерка», «хабарниця», «без-божна головиха це й до гадалки не ходи!!!» із семантикою осуду, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної осо-би, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, ке-руючись нормами статті 32 Конституції України, закону України «Про інфор-мацію», статей 15, 201, 277, 297, 299 ЦК України, беручи до уваги роз`яснення пунктів четвертого, п`ятнадцятого, вісімнадцятого та дев`ятнадцятого постано-ви Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судо-ву практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також діло-вої репутації фізичної та юридичної особи», навівши у рішенні розуміння по-нять гідності, честі, ділової репутації, поширення інформації, оціночного су-дження, зазначив, що, проаналізувавши інформацію, яку ОСОБА_1 просить визнати недостовірною та спростувати, належить зробити висновок про відсут-ність у ній фактичних даних, вона є критикою, суб`єктивною оцінкою дій пози-вачки з приводу виконання ( невиконання ) нею її посадових обов`язків, тобто є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню. За таких обставин, за-значив суд, позивачка вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації, з метою обґрун-тування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу, свою оцінку.

Щодо спростування, за твердженням позивачки, недостовірної інформації необхідно встановити факт її поширення. У разі поширення інформації в мере-жі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного мате-ріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначи-ти в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання ( місцезнаходження ) встановити неможливо, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним від-повідачем є власник веб-сайту, де розміщений зазначений інформаційний мате-ріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поши-рення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути ви-требувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв, адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Ураховуючи заперечення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Заєць Б. В. причетності його довірителя до написання статті «Народні обранці Тульчинщини чи «клуб по інтересах» та її розповсюдження у зазна-чених у позові інтернет - виданнях, відсутність відомостей для ідентифікації ав-тора статті саме з відповідачем ОСОБА_2 , неможливість за представ-леними позивачкою доказами ідентифікувати особу, яка таку інформацію роз-містила, відсутність назв інтернет - ресурсу та соціальної мережі, де розміщена інформація, суд дійшов висновку про недоведеність авторства ОСОБА_2 оспорюваної наразі публікації під назвою «Народні обранці Тульчинщини чи «клуб по інтересах».

Суд першої інстанції з посиланням на норми статті 48 ЦПК України дійшов висновку, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі. Беручи до уваги невстановлення власника веб-сайта, на якому розміщена ін-формаційна стаття про ОСОБА_1 , суд визнав неналежними відповідачами інформаційно-довідковий сайт міста Тульчина і Тульчинського району «Туль-чин.Інфо», інформаційно - довідкове інтернет видання «Підслухано Тульчин Вінниця», інтернет - газету «Успіх».

З висновком суду першої інстанції щодо неналежності відповідачів у справі необхідно погодитися. В іншій частині рішення від 09 липня 2021 року підлягає зміні, через що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на його оскарження у повному обсязі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 09 липня 2021 року, ОСОБА_1 , виклавши в апеляційній скарзі фактичні обставини справи, стверджує, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі, оскільки вона з ним є давніми знайомими, знають одне одного. ОСОБА_2 як фізична особа- підприємець тривалий час вів боротьбу проти позивачки як голови Кинашівсь-кої сільської ради щодо оренди земельних ділянок водного фонду. Скаржниця стверджує, що якби суд зобов`язав ОСОБА_2 з`явитися у судове за-сідання, дослідив його сторінку з фото у «Facebook», то було б встановлено йо-го як автора спірного інформаційного матеріалу, який має власний інтерес в оренді об`єктів водного фонду, знайомого орендаря ОСОБА_11 . Також суд не застосував належні заходи з метою забезпечення явки в судове засідання ОСОБА_12 , який, можливо, є засновником інтернет - видань, відповідачів у справі. Крім цього, посилаючись на висновок експерта за результатами прове-деної судової лінгвістичної ( семантико - текстуальної ) експертизи писемного мовлення від 30 червня 2020 року № 6464, ОСОБА_1 наголошує на викла-денні щодо неї негативної, образливої, недостовірної інформації. При цьому са-ма ж зазначає, що достовірність негативної інформації має довести особа, яка таку інформацію поширила, відповідач за презумпцією добропорядності. Скаржниця стверджує, що поширена ОСОБА_2 інформація щодо неї не є оціночним судженням, ураховуючи, що експерт у своєму висновку зазна-чила про окрему негативну інформацію, виражену у формі фактичного твер-дження.

Позивачка ОСОБА_1 вважає безпідставним стягнення з неї на користь відповідача понесених ним витрат з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 10000,00 гривень, оскільки копії документів таких витрат не засвідчені в установленому порядку, а суд не перевірив їх відповідність оригіналу.

Позивачка ОСОБА_1 просить рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду частково приймає доводи апеляційної скарги за таких підстав.

Судом встановлено та є дійсним факт поширення 24 - 25 червня 2018 року в мережі Інтернет у виданнях «Підслухано Тульчин Вінниця», «Тульчин.Інфо», інтернет - газеті «Успіх» статті під назвою «Народні обранці Тульчинщини чи «клуб по інтересах», де розміщена згідно висновку експерта за результатами проведеної судової лінгвістичної ( семантико - текстуальної ) експертизи пи-семного мовлення від 30 червня 2020 року № 6464 негативна, в окремих кон-кретно вказаних в експертному висновку випадках, образлива інформація щодо ОСОБА_1 як голови Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Разом з тим належить зауважити, що в експертному висновку зазначено про встановлення у досліджуваному текстовому матеріалі інформації оцінної, що виражає ставлення адресанта до повідомлюваного і передається за допомогою оцінних слів і словосполучень.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недосто-вірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення цієї статті цивільного закону свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інфор-мації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поши-рена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто пози-вача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійс-ності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; враху-вання положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Повинні розрізнятися факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (Lingens v. Austria, № 9815/82, параграфи 42, 46, Європейський суд з прав людини, 08 липня 1986 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд роз-різняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтвер-джене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довес-ти правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу вислов-лення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя ( Ukrainiane Media Group v. Ukraine, № 72713/01, пар-аграфи 41, 42, Європейський суд з прав людини, 29 березня 2005 року ).

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оці-ночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлю-вання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлю-вання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокре-ма з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири ). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості ( частини перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію» ).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і зас-тосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 ( провадження № 61/21258св19 ) вказано, що «вирішуючи питання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи».

При вирішенні по суті заявлених позовних вимог у цій цивільній справі суд першої інстанції визнав поширену в мережі Інтернет інформацію, викладену у статті під назвою «Народні обранці Тульчинщини чи «клуб по інтересах», оці-ночним судженням. Дійсно, викладена інформація висловлена в окремих випад-ках в образливій для позивачки формі, однак вона не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані ( чим доводяться неправомірні дії, рішення чи бездіяльність особи, котрої стосується інформація ), що не є ідентичним фак-тичним твердженням за висновком проведеної судової лінгвістичної експер-тизи. В інформації, що є предметом судового захисту, висловлювання не міст-ять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд одночасно послався на те, що позивачкою в установленому законом порядку не доведено, що саме вказаний нею відповідач написав оспорювану статтю, поширив її, а решта від-повідачів також причетні до поширення викладеної спірної інформації в мережі Інтернет.

Підстави для відмови у задоволенні позовних вимог через викладення у статті оціночних суджень та неналежності визначених позивачкою відповідачів є взаємовиключними, одночасне посилання на них помилковим, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів прийнятого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним зазначити, що інтернет -видання, зазначені позивачкою в якості відповідачів, згідно Єдиного держав-ного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських фор-мувань юридичними особами не є. Фактично позивачка за своєю позицією у справі переклала на суд власний обов`язок з визначення відповідачів за заявле-ними вимогами, що є неприпустимим. Тим більше, що існує визначений поря-док встановлення за допомогою певних сервісів засновників, власників веб-сайтів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юри-дичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі дока-зів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздат-ності ( стаття 13 ЦПК України ).

Апеляційний суд зазначає, що під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юри-дичних осіб, інтересів держави.

Ухвалення законного і справедливого судового рішення передбачає пра-вильне визначення сторін у справі.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивіль-ному процесі є позивач і відповідач. Апеляційний суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб-єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 61-61цс18, зазначе-но, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для від-мови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відпові-дача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами роз-гляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рі-шення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відпо-відачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен врахувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає засто-суванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні спра-ви.

Суд першої інстанції, з висновком якого в частині неналежності визначених позивачкою відповідачів слід погодитися, оскільки суд у цій частині не пору-шив вимоги цивільного процесуального закону, з`ясував коло учасників проце-су та у межах повноважень, визначених законом, розглянув справу по суті заяв-лених вимог. Апеляційний суд вважає за необхідне підкреслити, що пред`яв-лення позову до неналежних відповідачів є самостійною підставою для відмови у позові. Вирішення позову з неналежним відповідачем не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних вис-новків щодо відмови у позові з інших підстав.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтова-ність та необхідність зміни оскаржуваного судового рішення шляхом виклю-чення з його мотивувальної частини обгрунтування відмови у позові у зв`язку з визначенням поширеної інформації оціночним судженням.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Євро-пейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішен-нях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином за-значені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Кон-венції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за резуль-татами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення пов-ністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляцій-ної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рі-шення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У даній справі часткова зміна рішення суду першої інстанції не тягне наслідком перерозподіл судових витрат між сторонами. Відтак належить вирішити по суті вимогу відповідача та його представника про відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги за час перегляду справи апеляційним судом.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інформаційно - довідкового сайту міста Тульчин і Тульчинського району «Тульчин інфо», Інформаційного довідкового інтернет-видання «Підслухано Тульчин Вінниця», Інтернет - газети «Успіх» про захист честі, гідності, ділової репутації змінити, виключивши з його моти-вувальної частини обгрунтування відмови у позові через визначення поширеної інформації оціночним судженням.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -ня, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої у АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , витрати оплати професійної правничої допомоги у сумі 5000,00 гривень ( п`ять тисяч гривень 00 коп. ) у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Т. Б. Сало