Справа № 454/3300/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокалі справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «шахта «Надія» про скасування наказу про звільнення за власним бажанням, зміну формулювання причин звільнення та стягнення вихідної допомоги-,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про скасування наказу про звільнення за власним бажанням, зміну формулювання причин звільнення та стягнення вихідної допомоги. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 02.04.2007 р. працював на ПрАТ «Шахта «Надія»» на різних посадах, остання займана посада управитель підсобного господарства (з 05.06.2014 р.). У зв`язку із систематичним невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків та порядку виплати заробітної плати встановленої ст.115 КЗпП України, позивач 07.09.2020 р. він заяву про своє звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та проведення повного розрахунку із ним у тому числі із виплатою вихідної допомоги у розмірі не меншому ніж три середньомісячні заробітки. Вищевказана заява зареєстрована на підприємстві за вих. №14/948 від 07.09.2020 р.

Однак, Відповідачем, незважаючи на викладені в доводи, щодо звільнення на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України та виплати вихідної допомоги, було винесено наказ про його звільнення на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Про що було зроблено відповідний запис в трудовій книжці позивача від 07.09.2020 р. (наказ №181-К від 07.09.2020 р.)

Із таким формулюванням причин звільнення позивач не згідний, вважає, що відповідачем протиправно звільнено його за ч.1 с.38 КЗпП України, замість звільнення згідно ч.3 ст.38 КЗпП. Вказує на те, що роботодавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи тому просить визнати наказ №181-к від 07.09.2020 р. ПрАТ «шахта «Надія» про звільнення з роботи ОСОБА_1 незаконним, просить змінити формулювання причин звільнення його з роботи, вказавши причину звільнення: "у зв`язку з поданою заявою внаслідок порушення власником або упоноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України" та просить стягнути з відповідача на його користь одноразову вихідну допоомгу у розмірі трьох середньомісячних заробітків.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, покликаючись на доводи й мотиви, викладені у позовній заяві. Крім того представник позивача вказав, що ОСОБА_1 , на ім`я директора шахти подана заява від 07.09.2020 р., про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП яка зареєстрована за №14/948 від 07.09.2020 р., а тому Відповідач не мав права змінювати формулювання причин звільнення та виносити наказ про звільнення Позивача за ст.38 КЗпП, без зазначення конкретної частини статті. Також, зіслався на те, що за звернення позивача, ГУ Держпраці у Львівській області була проведена перевірка, дотримання законодавства про працю, вході звільнення ОСОБА_1 із роботи. Листом від 30.10.2020 р. за №16655/4/14-04, останні повідомили, що відповідачем не було дотримано вимог п.2.3. глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58,яким передбачено, що записи у трудовій книжці при звільненні або переведені на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю. Також, інспекцією було встановлено факт порушення ч.3 ст.38 КЗпП України, так як позивачу не нараховано та не виплачено вихідної допомоги передбаченої ст.44 КЗпП України. За результатами інспекційного відвідування винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Вказала, що дирекцією шахти в день звільнення ОСОБА_1 пропонувалось здійснити виплату усієї заборгованості по заробітній платі, однак позивач відмовився отримувати кошти у касі підприємства. Вказують на те, що заборгованість по заробітній платі виникла внаслідок неналежного фінансування, що призвело в подальшому до простою. Просять врахувати принципи співмірності, а також, те, що Позивач відмовився отримувати заборгованість по заробітній платі. Просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, подіні відзив на позов, відповідь відзив на позовну заяву, наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов на наступного переконання.

Як встановлено судом, позивач з 02.04.2007 р. позивач працював на ПрАТ «Шахта «Надія»» на різних посадах. Остання займана посада управитель підсобного господарства (з 05.06.2014 р.) що підтверджується записами у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 ..

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 на ім`я директора ПрАТ «шахта «Надія» від 07.09.2020 р. останній просив звільнити його із займаної посади з 07.09.2020 р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням роботодавцем умов трудового договору, та порушенням законодавства про працю, в частині несвоєчасного виплати заробітної плати у строки встановлені ст.115 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про оплату праці». Одночасно позивач просив виплатити йому вихідну допомогу передбачену ст. 44 КЗпП України у розмірі трьох місячного середнього заробітку.

Згідно наказу №181-К від 07.09.2020 р. вбачається, що 07.09.2020 р. ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Аналогічний за змістом запис було зроблено у трудову книжку позивача.

Згідно довідки ПрАТ «шахта» «Надія» за №15/1584 від 12.10.2020р. вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 станом на 12.10.2020 . становить за жовтень 2020 р. -5466,04 грн., за квітень 2020 р. -9568,28 грн., за травень 2020 р. -12877,62 грн., за червень 2020 р. -7455,20 грн., за серпень 2020 р. -2425,08, за вересень 2020 р. - 51470,14 грн.. Всього разом 89262, 36 грн.

Згідно листа ГУ Держпраці у Львівській області від 30.10.2020 р. з №16655/4/14-04 вбачається, що на підставі звернення ОСОБА_1 були проведені заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування, в ході якого були виявлені порушення, щодо строків виплати заробітної плати, а також що ПрАТ «шахта «Надія» не було дотримано вимог п.2.3. глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58,яким передбачено, що записи у трудовій книжці при звільненні або переведені на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю. Також, інспекцією було встановлено факт порушення ч.3 ст.38 КЗпП України, так як ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено вихідної допомоги передбаченої ст.44 КЗпП України. За результатами інспекційного відвідування винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного договору.

Отже, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

У Постановах від 20.06.2018 у справі №752/12360/16; від13.06.2018 року у справі №755/3353/17 Верховний Суд вказав, що відповідно до ч.3ст.38 КЗпПУ звільнення працівника можливе лише за наявності підтверджених обставин про те, що роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Не встановивши порушення законодавства роботодавцем, відсутні підстави для звільнення працівника за частиною третьою статті 38 КЗпПУ.

Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин,з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дана неправильна юридична кваліфікація , суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Відповідно, змінити формулювання причин звільнення на частину третю статті 38 КЗпП України можливо лише за умови підтвердження порушення роботодавцем трудового законодавства.

Тлумачення статті 38 КЗпПУ свідчить, що відсутність волевиявлення особи на звільнення за власним бажанням позбавляє роботодавця законних підстав для звільнення працівника згідно зі статтею 38 КЗпП України без зазначення частини третьої цієї статті.

У Постанові від 01 лютого 2018 року у справі №757/25503/15 Верховний Суд вказує, що за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній немає права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України. Крім того, у Постанові від 20 червня 2018 року в справі № 161/10759/16 Верховний Суд вказав, що при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачений частиною третьою статті 38 КЗпПУ, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України (справа №216/7189/14 .

У правовідносинах, щодо підстав припинення трудового договору, що виникли між сторонами суд враховує той факт, що ОСОБА_1 07.09.2020 р. була подана заява про звільнення з чітким формулюванням підстав його звільнення, а саме на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Одночасно, ОСОБА_1 було вказано причини такого звільнення, а саме систематичне порушення строків виплати заробітної плати. З досліджених у судовому засіданні доказів підтверджується факт порушення відповідачем строків виплати заробітної плати визначені ст.115 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про оплату праці» та наявності такого порушення станом на дату написання позивачем заяви про звільнення.

Одночасно, звертається увагу на те, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що у день звільнення ОСОБА_1 відмовився від отримання заборгованості по заробітній платі, так як істотним у даній справі є встановлення самого факту порушення законодавства роботодавцем на день написання працівником заяви про звільнення, що спонукало останнього написати відповідну заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Пропозиція відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, не спростовує факу порушення законодавства про працю станом на 07.09.2020 р. та наявності у зв`язку із цим правових підстав для звільнення позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Що більше предметом спору у даній справі не є стягнення заборгованості по заробітній платі, а правомірність чи неправомірність винесення наказу про звільнення з відповідним формулюванням причин звільнення.

Також, судом враховується правова позиція висловлена судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-120цс12 від 31.10.2012р. згідно якої за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

З огляду на це, суд також приходить до переконання, що відповідач у даній справі не вправі був самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.

А тому, оскаржуваний наказ № 181-К від 07.09.2020 р. в частині формулювання причин звільнення ОСОБА_1 є незаконним і позов у цій частині підлягає до задоволення.

Одночасно із задоволенням цієї вимоги, також підлягає до задоволення вимога позивача про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_1 у наказі №181-к від 07.09.2020 р. виданого ПрАТ «шахта «Надія», з ст.38 на ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення вихідної допомоги, суд приходить до наступного.

До цих правовідносин підлягають застосуванню норми ч. 1 ст. 44 КЗпП України, відповідно до яких при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Доводи позивача про необхідність стягнення у його користь з відповідача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 32004, 90 грн., є обґрунтованими.

Так, згідно довідки №15/1449 від 14.09.2020 р., виданої ПрАТ «шахта «Надія» середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 10668,30 грн.

Отже розмір вихідної допомоги становить: 10668,30х3= 32004,9 грн.

Також, вирішуючи питання розподілу судових витрат, приходить до висновку, що такі підлягають стягненню з Відповідача в користь держави, так як позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви. Розмір судових витрат що підлягають до стягнення з відповідача становить 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним наказ №181-к від 07.09.2020 р. Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про звільнення з роботи ОСОБА_1 , в частині формулювання причин звільнення, а саме за ст. 38 КЗпП України.

Змінити формулювання причин звільнення з роботи ОСОБА_1 у наказі №181-к від 07.09.2020 р. Приватного акціонерного товариства «шахта «Надія», зазначивши причину звільнення : "у зв`язку з поданою заявою внаслідок порушення власником або упоноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України".

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія»» в користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків, що становить 32004 (тридцять дві тисячі чотири) грн. 09 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія»» в дохід держави судові витрати, що складаються із судового збору на загальну суму 840, 80 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія», , місцезнаходження: с.Сілець, Сокальський район, Львівська область.

Головуючий: О. А. Веремчук