Справа № 309/3161/18
Провадження № 2/309/13/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О. Я.

при секретарі Галай В.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення коштів за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в розмірі 200 000 грн. відповідно до розписки від 05 липня 2016 року за договором позики ОСОБА_6 суми коштів.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 05 липня 2016 року між ним, ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 було укладено договір позики на суму 200000 гривень. За умовами договору позикоодержувач отримав суму коштів у розмірі 200000 гривень на строк до 05 липня 2018 року. У випадку неповернення коштів зобов`язувався передати позивачу у власність садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,07 га, на якій розміщений даний будинок на території садово-городнього товариства «Смерічка» по АДРЕСА_1 , що належав позикоодержувачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.09.2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Хустської міської ради від 13.09.2006 року. Земельна ділянка належала позивачу ОСОБА_6 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ЗК 013-00567 від 25.07.1995 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №582 та виданого 25 липня 1995 року головою Хустської міської ради.

Позивач 05 липня 2018 року, по спливу строку позики, мав намір повернути борг, однак, дізнався від дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_4 про смерть ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що ОСОБА_4 - дружина померлого ОСОБА_6 , як спадкоємець майна померлого, повинна відповідно до вимог ст.1282 ЦК України повернути борг померлого в межах вартості майна.

Позивач просив задоволити позов стягнувши із відповідачки ОСОБА_4 200 000 гривень та судові витрати.

Судом залучено в якості відповідачів і ОСОБА_1 , ОСОБА_5 - брата та сестру померлого ОСОБА_6 , які подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за померлим

ОСОБА_6 судове засідання відповідачка ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не з`явилися. Належним чином повідомлялися про час і місце судового розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що на її думку не встановлено дійсного факту отримання грошових коштів за позикою, не встановлено чи отримувались грошові кошти в інтересах сім`ї чи використані у потребах боржника, не встановлено чи надавав позивач згоду на отримання боржником позики. Під час розгляду справи не встановлено обсяг спадкового майна, його вартість, коло спадкоємців, їх частки, не встановлено чи пред`явлена вимога кредитора відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір позики на суму 200 000 гривень, про що було складено письмову розписку ОСОБА_6 . За умовами договору позикоодержувач отримав суму коштів у розмірі 200000 гривень на строк до 05 липня 2018 року. У випадку неповернення коштів зобов`язувався передати позивачу у власність садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,07 га, на якій розміщений даний будинок на території садово-городнього товариства «Смерічка» по АДРЕСА_1 і належав позикоодержувачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.09.2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Хустської міської ради від 13.09.2006 року. Земельна ділянка належала позивачу ОСОБА_6 на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ЗК 013-00567 від 25.07.1995 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №582 та виданого 25 липня 1995 року головою Хустської міської ради.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складений актовий запис №241 від 19.07.2016 року та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивач 05 липня 2018 року, по спливу строку позики, мав намір повернути борг, однак, дізнався від дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_4 про смерть ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строк, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_4 являється спадкоємцем першої черговості спадкування за законом, хоча і не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, вважається такою, що прийняла її,оскільки проживала разом із ОСОБА_6 та не подала заяви про відмову від прийняття спадщини.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 являються спадкоємцями другої черги спадкування за законом, подали заяви про прийняття спадщини за померлим братом ОСОБА_6 , однак, свідоцтво про право на спадщину їм не видано нотаріусом та не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за померлим ОСОБА_6 .

Нотаріусом не визначено обсягу спадкового майна за померлим ОСОБА_6 .

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони випливають з договірних відносин і регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України) і вимогами законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Верховний Суд України, у постанові від 18.09.2013р., виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів.

Позивачем доведено матеріалами справи обставини того, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 200000 гривень, про що написав розписку (а.с.6). Свого зобов`язання ОСОБА_6 не виконав у зв`язку із смертю, що змусило позивача звернутися із позовом для захисту його прав.

Розписка дана ОСОБА_6 від 05.07.20216 року містить умови забезпечення повернення грошових коштів у разі невиконання зобов`язання стосовно повернення коштів. Позивач не ставить такої вимоги, хоча вона зазначена як забезпечення повернення позички у разі невиконання боржником своїх зобов`язань.

Нотаріусом не визначено обсягу спадкового майна померлого ОСОБА_6 .

Відповідачі не спростували обставини, зазначені позивачем.

Враховуючи встановлені дослідженими доказами обставини у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення боргу повинні вирішуватись у спосіб визначений розпискою з майна спадкодавця ОСОБА_6 .

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 218, 526, 611, 623, 625 ЦК України, ст.ст.10,12, 13,18, 81, 223,259,263-265, 280-283, 354, ЦПК України, ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 200000 гривень за борговою розпискою ОСОБА_6 від 05 липня 2016 року.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2000 гривень віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту рішення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.