КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 207/4125/18-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г. в м. Київ 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про визнання права власності на вклад за заповітом та повернення коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», просила визнати за нею право власності на вклад за заповітом, укладений її тіткою ОСОБА_2 24 березня 2014 року, стягнути на її користь суму депозиту в розмірі 53417 грн., відсотки в розмірі 3472,11 грн., 3 % річних в розмірі 7533 грн., всього 64422,11 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що її тітка ОСОБА_2 була клієнтом «Експрес Банку», 24 березня 2014 року уклала договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209, сума депозиту становила 53417 грн. строком на 3 місяці з 24 березня 2014 року по 24 червня 2014 року включно, під 26 % річних на вкладний рахунок № НОМЕР_1 , договір був укладений з керівником Дніпропетровського міського відділення «Експрес Банку» ОСОБА_3

Після закінчення терміну вкладу ОСОБА_2 коштів не отримала, їй було повідомлено, що ОСОБА_3 зняла кошти з рахунків клієнтів та переховується. ОСОБА_2 24 вересня 2014 року подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення колишнім начальником Дніпропетровського міського відділення «Експрес Банку» ОСОБА_3 , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000040 за ч. 2 ст. 191 КК України. ОСОБА_2 письмово зверталась до ПАТ «АБ «Експрес-Банк» з письмовим проханням повернути їй внесені до банку кошти, але отримала відмову від банку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та залишила заповіт, яким все своє рухоме та нерухоме майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Позивач неодноразово зверталась до банку з проханням повернути кошти, але щоразу отримувала відмову, мотивовану тим, що вона не оформила право власності саме на вклад № 523597-10.08/0209 від 24 березня 2014 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року залучено ПАТ «Акціонерний Банк «Індустріалбанк» в якості правонаступника відповідача ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» (а. с. 106 т. 1).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на вклад за заповітом, укладений ОСОБА_2 за договором банківського вкладу № 523-597-10.08/0209 від 24 березня 2014 року, стягнуто з ПАТ КБ «Експрес Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний банк «Індустріалбанк», суму депозиту в розмірі 53417 грн., відсотки в розмірі 3472,11 грн., суму 3 % річних в розмірі 7533 грн., всього 64422,11 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Відповідач ПАТ «Акціонерний Банк «Індустріалбанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження укладення між ОСОБА_2 та банком в письмовій формі договору вкладу, який є підставою позовних вимог ОСОБА_1 , не надано доказу в підтвердження факту внесення грошової суми в розмірі суми вкладу 53417 грн. на вкладний рахунок в АКБ «Індустріалбанк» за договором вкладу № 523-597-10.08/0909 від 24 березня 2014 року, таким чином, договір банківського вкладу є нікчемним, а вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за таким договором є безпідставними.

Наводив зміст ч. 6 ст. 95 ЦПК України, відповідно до якої, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги, і наголошував, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано ксерокопію договору банківського вкладу замість його оригіналу. Надана позивачем копія засвідчена неналежним чином, оскільки не містить слів «Згідно з оригіналом», повної назви посади особи, яка засвідчила копію, дати засвідчення копії, відбитку печатки відповідного структурного підрозділу установи та відмітки «Копія» на лицьовому боці першого листа документа.

Зазначав, що у відзиві на позовну заяву банк взагалі заперечував факт існування договірних відносин за договором банківського вкладу № 523-597-10.08/0909 від 24 березня 2014 року, тобто відповідач ставив під сумнів відповідність оригіналу будь-якої копії договору вкладу, що зазначений позивачем як підстава позовних вимог.

Не погоджувався з обґрунтуванням рішення судом нормами ч. 1 ст. 1172 ЦК України, за якими юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Факт завдання працівником АКБ «Індустріалбанк» ОСОБА_3 шкоди позивачу під час виконання нею своїх трудових обов`язків суд вважав доведеним в зв`язку з повідомленням ОСОБА_3 по кримінальному провадженню про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме незаконному заволодінні грошовими коштами клієнтів АБ «Експрес-Банк», судом також встановлено, що зазначене кримінальне провадження зупинено, в зв`язку з оголошенням підозрюваної ОСОБА_3 у розшук.

Вважав, що для покладання відповідальності на АКБ «Індустріалбанк» за відшкодування шкоди, завданої працівником банку, факт завдання діями ОСОБА_3 такої шкоди має бути доведений вироком суду, що набрав законної сили, а повідомлення про підозру не є достатнім доказом вини ОСОБА_3 в завданні шкоди позивачу під час виконання трудових обов`язків в АКБ «Індустріалбанк», з встановленням якої пов`язане покладення відповідальності на працедавця.

Вказував, що суд визнав встановленою обставину укладення в письмовій формі між ОСОБА_2 та відповідачем договору вкладу та факт заподіяння шкоди позивачу працівником відповідача під час виконання ним трудових обов`язків, які не є доведеними допустимими та достовірними доказами.

Позивач ОСОБА_1 направила відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилалась на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 463/5896/14-ц, згідно якої порушення письмової форми договору банківського вкладу з вини працівників банку не є підставою визнання такого договору нікчемним.

Вказувала, що її тітка ОСОБА_2 діяла сумлінно, принесла гроші до банку, передала їх керівнику банку ОСОБА_3 та підписала наданий вказаним працівником банку договір банківського вкладу.

Наголошувала, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не висловлював заперечень з приводу правильності засвідчення копії наданого нею договору банківського вкладу. Вона надала ксерокопію договору, яку її тітці ОСОБА_2 було вручено посадовою особою при виконанні своїх службових повноважень - слідчим СЧ СВ УМВС України на Придніпровській залізниці, постановою якого ОСОБА_2 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 191 КК України.

Вказувала, що під час розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача не було висловлено ніяких сумнівів з боку вини ОСОБА_3 , а під час особистого візиту тітки до банку після закінчення строку вкладу працівники «Експрес Банк» повідомили, що її коштів немає, бо ОСОБА_3 зняла кошти вкладників і переховується з ними.

В судове засідання сторони не з`явились, направивши заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання право власності на вклад за депозитом та стягуючи на її користь з банку суму депозиту, відсотки і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в загальному розмірі 64422,11 грн., суд першої інстанції виходив із того, що між ОСОБА_2 та АБ «Експрес-Банк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» від 24 березня 2014 року в розмірі 53417 грн. та сума депозиту ОСОБА_2 повернута не була, а оскільки позивач ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 , вона успадкувала належні останній грошові кошти, розміщені у АБ «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Індустріал».

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 14 червня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрований в реєстрі за № 1-15222, яким всі належні їй права та обов`язки, а також все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а. с. 204 т. 1 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а. с. 10 т. 1).

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а. с. 202 т. 1).

Листом від 18 листопада 2018 року завідуюча Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори звернулася до ПАТ «АБ «Експрес-Банк» з запитом про наявність грошових внесків та їх сумарну вартість на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а. с. 208 т. 1 зворот).

Листом від 06 грудня 2016 року ПАТ «АБ «Експрес-Банк» повідомило завідуючого Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори на її запит, що на ім`я ОСОБА_4 в АБ «Експрес-Банк» відкрито поточний картковий рахунок № НОМЕР_2 , дата відкриття договору 13 квітня 2005 року, залишок коштів на рахунку станом на 02 грудня 2016 року складає 0,00 грн. (а. с. 208 т. 1).

06 січня 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , згідно якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з вкладу з відповідними відсотками, що знаходиться в ПАТ «АБ «Експрес-Банк», поточний картковий рахунок № НОМЕР_2 , дата відкриття договору 13 квітня 2005 року, залишок коштів на рахунку станом на 02 грудня 2016 року складає 0,00 грн., належність яких підтверджується листом ПАТ «АБ «Експрес-Банк» від 06 грудня 2016 року ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, вартість майна 00,00 грн. (а. с. 65 т. 1).

На а. с. 7 т. 1 наявна копія договору № 523597-10.08/0209 банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний», за змістом якого, він є укладеним 24 березня 2014 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» в особі начальника Дніпропетровського міського відділення ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» ОСОБА_3, та ОСОБА_2 , і за умовами якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 53417 грн. на вкладний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Строк вкладу становить 3 міс., з 24 березня 2014 року по 24 червня 2014 року включно, розмір річних процентів на вклад становить 26 % річних, поповнення вкладу не передбачено.

Згідно п. 2.1.3 договору банк зобов`язується повернути вкладнику вклад по закінченню строку (терміну) його розміщення у порядку, встановленому п. 3.4 договору.

Згідно п. 3 договору нарахування процентів здійснюється щомісячно в останній робочий день звітного місяця та в день повернення вкладу. Проценти по вкладу нараховуються на фактичне число календарних днів його розміщення на вкладному рахунку, від дня, наступного за днем надходження грошових коштів на вкладний рахунок, до дня, який передує його поверненню, за методом факт/факт на щоденно розміщену суму вкладу за процентами, визначеними п. 1.3 договору, виходячи з 365/365 календарних днів у році. Нараховані проценти по вкладу виплачуються вкладнику в кінці терміну розміщення вкладу в день його повернення разом зі вкладом шляхом безготівкового перерахування на рахунок вкладника № НОМЕР_3 , відкритий в банку або через касу.

Згідно п. 5.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання вкладником та повноважним представником банку, скріплення печаткою банку та внесення вкладником вкладу на вкладний рахунок на умовах договору. У разі невнесення вкладником на вкладний рахунок суми вкладу у розмірі, зазначеному в п. 1.1 договору, до кінця операційного дня дати підписання договору, договір вважається неукладеним. На підтвердження укладення договору і внесення грошових коштів на вкладний рахунок банк надає вкладнику такі документи: квитанцію з підписом та печаткою касира, виписку по вкладному (депозитному) рахунку у разі внесення грошових коштів готівкою; виписку по вкладному (депозитному) рахунку у разі перерахування грошових коштів у безготівковій формі.

На а. с. 8 т. 1 знаходиться копія довідки про прийняття і реєстрацію заяви щодо вчинення кримінального правопорушення, видана ОСОБА_2 слідчим СЧ СВ Управління МВС України на Придніпровській залізниці Сергієнко Д.Ю. 04 жовтня 2014 року, згідно якої її письмова заява щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення колишнім начальником Дніпропетровського міського відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» ОСОБА_3 прийнята та 24 вересня 2014 року зареєстрована в ЄРДР за № 0000040, з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 191 КК України.

На а. с. 9 т. 1 знаходиться копія постанови про визнання потерпілого від 04 жовтня 2014 року, згідно якої ОСОБА_2 визнана потерпілою по кримінальному провадженню за № 0000040, з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 191 КК України.

Листом Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» від 30 жовтня 2014 року повідомлено ОСОБА_2 у відповідь на її заяву про повернення коштів по договору банківського строкового вкладу № 523597-10.08/0209 від 24 березня 2014 року, що в даний час слідчим відділом УМВС України на Придніпровській залізниці проводиться перевірка щодо факту укладання договору строкового банківського вкладу та внесення вкладу (коштів) до каси банку, за результатами даної перевірки банком буде прийнято відповідне рішення та повідомлено заявника (а. с. 12 т. 1).

Листом ПАТ «АБ «Експрес-Банк» від 30 червня 2016 року повідомлено ОСОБА_2 , що станом на 30 червня 2016 року в АБ «Експрес-Банк» відсутні діючі договори банківського строкового вкладу (депозиту) № 54869-10.04/1127/0210 та № 54869-10.04/1159/0210, за фактами, викладеними у її листі, проводиться розслідування слідчим відділом УМВС України на Придніпровській залізниці, про результати якого її буде повідомлено (а. с. 13 т. 1).

Листом ПАТ «АБ «Експрес-Банк» від 09 червня 2018 року повідомлено ОСОБА_1 , що для належного розгляду банком її звернення про повернення вкладу їй необхідно особисто звернутися до відділення АКБ «Індустріалбанк» № 3 в м. Дніпро та надати банку для огляду оригінали зазначених документів, в тому числі договорів вкладу № 54869-10.04/1127/0210 на суму 28470 грн. та № 54869-10.04/1159/0210 на суму 43700 грн. (вкладник ОСОБА_4 ) (а. с. 14 т. 1).

Листом ПАТ «АБ «Експрес-Банк» від 20 червня 2018 року повідомлено ОСОБА_1 , що нею не надано документів на підтвердження спадкування коштів за вкладами 54869-10.04/1127/0210 на суму 28470 грн. та № 54869-10.04/1159/0210 на суму 43700 грн. (а. с. 15 т. 1).

04 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «АБ «Експрес-Банк» з заявою про зникнення вкладу, в якому повідомляла, що її тітка ОСОБА_2 , закривши договір банківського вкладу № 54869-10.04/1127/0210 від 11 березня 2011 року та № 54869-10.04/1139/0210 від 12 квітня 2011 року, переуклала з банком новий договір банківського вкладу, який мав № 523597-10.08/0209 від 24 березня 2014 року на суму 53417 грн. під 26 % річних, але грошей так і не отримала; заявник просила розібратися в ситуації та повернути їй кошти як спадкоємиці ОСОБА_2 (а. с. 66 т. 1).

Листом ПАТ «АБ «Експрес-Банк» від 12 липня 2018 року повідомлено ОСОБА_1 , що для отримання інформації про наявність або відсутність операцій за вкладом згідно договору № 523597-10.08/0209 від 24 березня 2014 року банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» їй необхідно надати документи на підтвердження спадкування саме цього договору вкладу (а. с. 16 т. 1).

03 січня 2019 року відповідачем подано до суду заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення 3 % річних за період з 25 червня 2014 року по 22 листопада 2015 року (а. с. 64 т. 1).

На а. с. 68 т. 1 знаходиться копія листа СВ УМВС України на Придніпровській залізниці від 02 червня 2015 року на ім`я начальника Дніпропетровського регіонального відділення АБ «Експрес-Банк» про те, що в провадженні УМВС України на Придніпровській залізниці за вчинення кримінальних правопорушень відносно 31 потерпілих знаходиться кримінальне провадження № 0000040, внесене до ЄРДР 09 серпня 2014 року, в тому числі відносно ОСОБА_2 .

На а. с. 69 т. 1 знаходиться копія листа Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 13 березня 2018 року, згідно якого в ході здійснення досудового розслідування 15 квітня 2015 року колишньому начальнику Дніпропетровського міського відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме у незаконному заволодінні грошовими коштами клієнтів ПАТ «АБ «Експрес-Банк», в зв`язку з переховуванням підозрюваної ОСОБА_3 від правоохоронних органів 16 квітня 2015 року досудове розслідування по кримінальному провадженню зупинено та ОСОБА_3 оголошено в розшук.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно п. 2.1 - 2.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 (в редакції, чинній на момент укладення договору банківського вкладу від 24 березня 2014 року) грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Договори банківського рахунку та банківського вкладу (депозиту) визначають права, зобов`язання суб`єктів вкладних (депозитних) операцій (власників грошових коштів або банківських металів і банку) та інші умови, визначені ЦК України, і мають бути підписані сторонами договору (уповноваженими ними особами). Договір, укладений з фізичною особою, скріплюється печаткою банку, а договір, укладений з юридичною особою, скріплюється печатками сторін.

Згідно п. 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції, чинній на момент укладення договору банківського вкладу від 24 березня 2014 року) письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Згідно п. 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (в редакції, чинній на момент укладення договору банківського вкладу від 24 березня 2014 року) банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У пунктах 66 - 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено: «Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».

У пунктах 39-40. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 29 листопада 2017 року Верховний Суд України розглянув справу № 6-109цс17 за позовом фізичної особи-вкладника (потерпілої у кримінальній справі № 463/3982/14-к ОСОБА_10 ) до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та за зустрічним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до фізичної особи-вкладника про визнання договору банківського вкладу нікчемним. Верховний Суд України, як і у справах № 6-17цс12 та № 6-118цс14, теж зазначив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У справі № 6-109цс17 Верховний Суд України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що заява на внесення готівки не є прибутковим касовим документом, передбаченим Інструкцією № 174, та не засвідчує факт прийняття банком від відповідача готівки, а судам нижчих інстанцій необхідно у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи і докази сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, досліджувати документи про укладення договорів, перевіряти проведення розрахунків, внесення сум і наводити відповідні висновки у судовому рішенні. З огляду на наведені вище мотиви Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне цей висновок конкретизувати: суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору».

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що у провадженні Дніпровського відділу ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000015 від 09 серпня 2014 року за фактом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, під час здійснення досудового розслідування в якому колишньому начальнику Дніпропетровського міського відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме у незаконному заволодінні грошовими коштами клієнтів ПАТ «АБ «Експрес-Банк», в даному кримінальному провадженні вкладник ОСОБА_2 визнана потерпілою.

Керуючись наведеними вимогами закону, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи на підставі наданих сторонами доказів і належно врахувавши правові висновки Верховного Суду (зазначивши зміст таких висновків, безпосередньо не посилаючись на них), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що між ОСОБА_2 та АБ «Експрес-Банк» укладено договір № 523597-10.08/0909 від 24 березня 2014 року банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний», і при цьому критично віднісся та не прийняв до уваги доводи відповідача про відсутність доказів на підтвердження факту внесення грошової суми в розмірі 53417 грн. на вкладний (депозитний) рахунок вкладника у відповідача, внаслідок чого, згідно доводів останнього, не дотримана письмова форма договору вкладу.

Аналогічні доводи апеляційної скарги про нікчемність договору банківського вкладу з огляду на відсутність доказів внесення грошової суми на вкладний рахунок повторюють доводи відзиву на позовну заяву, яким суд першої інстанції уже надав належну оцінку, суперечать вищезазначеним правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду і зводяться до переоцінки обставин та наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наналежного засвідчення копію договору банківського вкладу від 24 березня 2014 року, наданого позивачем.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, на підтвердження обставин, на які посилалася ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги, нею було надано до суду копію договору банківського вкладу від 24 березня 2014 року у вигляді копії з матеріалів кримінального провадження, завіреної слідчим СЧ СВ Управління МВС України на Придніпровській залізниці Сергієнко Д.Ю. (а. с. 7).

Разом із тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не звертався з клопотаннями про витребування оригіналу для огляду або належним чином засвідченої копії договору від особи, у якої він знаходиться, відтак вказаний доказ було прийнято судом першої інстанції як належний, допустимий і достовірний.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно обґрунтував рішення нормами ч. 1 ст. 1172 ЦК України про відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, незважаючи на відсутність обвинувального вироку відносно колишнього працівника банку ОСОБА_3 , апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції, пославшись на вимоги ч. 1 ст. 1172 ЦК України, фактично їх не застосував, оскільки висновки суду про заподіяння шкоди позивачу діями працівників банку в мотивувальній частині рішення відсутні, і задовольняючи позов, суд керувався іншими нормами матеріального права в межах заявлених позовних вимог і предмету позову.

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 за заповітом, в установлений законом строк звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що позивачем в складі спадщини було також успадковано належні ОСОБА_2 грошові кошти за договором строкового банківського вкладу (депозиту) «Накопичувальинй» № 523-597-10.08/0209 від 24 березня 2014 року, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у вигляді депозиту в розмірі 53417 грн. разом з нарахованими на нього за життя спадкодавця, але не виплаченими відсотками в розмірі 3472,11 грн., а також 3 % річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 7533 грн., що загалом складає 64422,11 грн., відхиливши клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення 3 % річних за період з 25 червня 2014 року по 22 листопада 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга ПАТ «Акціонерний Банк «Індустріалбанк» не містить заперечень проти висновків суду першої інстанції у вказаній частині.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.