Номер провадження: 22-ц/813/6083/21
Номер справи місцевого суду: 495/4009/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Стадніченка А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора Одеської області,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2020 року у складі судді Шевчук Ю.В.,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 яка за своє життя, склала на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтиною І.В. від 17.12.2013, згідно якого заповіла земельну ділянку № НОМЕР_1 в масиві НОМЕР_2 , розташовану на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,06 га, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 023492 від 20.01.2002. Проте, згідно відповіді державного нотаріуса Саданова О.В. від 02.05.2019 у зв`язку з тим, що позивачем було пропущено строк для звернення з заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2019 до участі у справі залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Апелянт посилається на те, що заповіт від 13.09.2003 зареєстрований у реєстрі №48 є недійсним, оскільки він був повністю скасований новим заповітом від 17.12.2013, який зареєстрований у реєстрі за №1466, і, відповідно, заповіт від 13.09.2003 не може вважатись належним та допустимим доказом в даній справі. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про не тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. ОСОБА_1 не отримувала жодного повідомлення від Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори Одеської області про відкриття спадщини, про заведення спадкової справи та про необхідність подання заяви про прийняття спадщини, що також підтверджує необізнаність позивача. Однак суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги вказану обставину.

03.03.2021 ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив суд залишити рішення суду без змін, а у задоволені апеляційної скарги відмовити.

15.06.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду з письмовими поясненнями, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

20.09.2021 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

05.10.2021 третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила.

Враховуючи викладене, апеляційний вирішив розглянути справу без участі сторін, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 20.01.2002 належить земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 4,05 га, розташована на території Новоцаричанської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив № НОМЕР_2 , яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до свідоцтва про народження від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

В матеріалах справи міститься копія заповіту від 17.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Сминтиною І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1466, відповідно до якого померла ОСОБА_3 заповіла на випадок своєї смерті позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 4,05 га, розташовану на території Новоцаричанської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив № НОМЕР_2 , надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до заповіту від 13.09.2003, який зареєстрований в реєстрі за №48 ОСОБА_3 складено заповіт згідно якого вона заповідала належну їй земельну ділянку своєму синові ОСОБА_2 .

Згідно з відповіддю завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Саданова О.В. №1643/01-16 від 23.07.2019, Шостою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №282б/2018 щодо майна померлої ОСОБА_3 на підставі заяви про прийняття спадщини від сина померлої ОСОБА_2 . Вказано, що на теперішній час ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем майна спадкодавця.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, звертаючись до суду з позовом позивач сам визначає особу відповідача, яка, на його думку, порушила його права.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19) зазначено, що позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язки спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

На підставі наведеного, враховуючи, що спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, а тому вирішення даного спору впливає на його права, у зв`язку з чим останній повинен бути залучений до участі у справі у якості відповідача, тоді як суд на вказане уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, не визначився з колом учасників справи, ухвалив рішення за участю ОСОБА_2 , який залучений у якості третьої особи.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2020 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 12.11.2021.

Головуючий:

Судді: