Справа № 357/6554/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Кошель Б. І.

при секретарі Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква заяву ОСОБА_1 про компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась з цивільним позовом до ОСОБА_1 про припинення сервітуту.

Ухвалою суду від 26 липня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року прийнято відмову позивачки від позову та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 звернулась з цивільним позовом до ОСОБА_1 про припинення сервітуту, на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 понесені нею витрати на оплату професійної правничої (правової) допомоги АО «Компаньйон та партнери» під час розгляду справи №357/6554/21 у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області у розмірі 7 500,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 11 жовтня 2021 року ухвалою суду провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення земельного сервітут, було закрито на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України. Вказує, що звертаючись із позовом про припинення земельного сервітуту, за відсутності предмету спору, ОСОБА_2 переслідувала протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідачки, змусивши таким чином понести відповідні судові витрати на професійну правничу допомогу. Вважає, що внаслідок необґрунтованих дій ОСОБА_2 відповідачка понесла витрати на професійну правничу (правову) допомогу АО «Компаньйон та партнери» у межах справи №357/6554/21 для захисту від безпідставних вимог позивачки, що є підставою для компенсації нею здійснених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, вивчивши заяву ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат здійснених внаслідок необгрунтованих дій позивача приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ч. 2 ст. 255 ЦПК України).

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За змістом ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У даній справі відомості про задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову матеріали справи не містять.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

При цьому, суд не визнає слушними посилання відповідачки на приписи ч. 5 ст. 142 ЦПК України, відповідно до якої у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, з огляду на наступне.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду , особа викладає в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Таким чином, аналізуючи наведене, особа, яка вважає, що її права порушено, може скористатися не будь-яким , а цілком конкретним способом захисту свого права.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 2,6,12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст. 13, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання правами не допускається. З огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві учасники справи розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Реалізація ОСОБА_2 свого конституційного права на звернення до суду за захистом свого, на її бачення, порушеного права у користування земельною ділянкою, заява про відмову від позову не свідчить про зловживання ним своїми правами і про необґрунтованість її дій.

При цьому, суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц та від 03.07.2019 у справі №543/408/17, згідно якої саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду, а рівно як відмова від позову, не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Таким чином, під час провадження справи позивачка, вела активний захист своїх прав та законних інтересів, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності процесу, тобто характер дій свідчив про реалізацію нею передбаченого Конституцією України права на судовий захист.

Належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано свідчили про штучність заявленого спору та зловживання позивачем процесуальними правами, відповідачем не наведено.

Будь-які докази на спростування зазначених вище висновків суду відповідачем не надані.

Крім того, положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України передбачають, що у разі відмови позивача від позову витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача незалежно від того були його дії обґрунтовані, чи ні. Приписами ж ч. 5 ст. 142 ЦПК України встановлено право відповідача на компенсацію здійснених ним витрат при закритті провадження тільки внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України поряд із відмовою позивача від позову передбачені і інші підстави для закриття провадження у справі. Оскільки ч. 3 ст. 142 ЦПК України передбачає правила розподілу судових витрат при наявності однієї конкретної підстави для закриття провадження, а саме відмови позивача від позову, а ч. 5 ст. 142 ЦПК України встановлює правила розподілу судових витрат при закритті провадження у справі без вказівки на підставу закриття, суд доходить висновку, що у разі наявності для закриття провадження підстав, передбачених ч. 1 ст. 255 ЦПК України, окрім однієї відмови позивача від позову, при вирішенні питання розподілу судових витрат застосуванню підлягають положення ч. 5 ст. 142 ЦПК України, за якими відповідач при заявленні вимог про компенсацію понесених ним витрат має довести необґрунтованість дій позивача. У разі ж наявності для закриття провадження у справі такої підстави як відмова позивача від позову, при вирішенні питання розподілу судових витрат застосуванню підлягають положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України, за якими закон не покладає на відповідача обов`язку доводити необґрунтованість дій позивача.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то в силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат.

При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу відповідачкою ОСОБА_1 надано договір про надання правничої допомоги від 01.06.2021 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Компаньйон та партнери» в особі партнера Мохонька Костянтина Миколайовича та ОСОБА_1 ; додаток №2 від 03 серпня 2021 року до договору про надання правничої допомоги № від 01.06.2021 року; розрахунок (детальний опис) наданої правничої допомоги від 12.10.2021 року; акт надання правничої допомоги від 12 жовтня 2021 року на суму 7 500,00 грн.квитанцію №0.0..1 від 12 жовтня 2021 року на суму 7500,00 грн.

Суд враховує, що будь-яких клопотань від позивача щодо неспівмірності витрат та їх зменшення не надходило.

Відтак, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 7500,00 грн., витрачені відповідачем, документально підтверджені, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому наявні підстави для задоволення заяви про стягнення понесених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44, 60, 133, 137, 141, 142, 208, 210, 247, 255, 257 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяБ. І. Кошель