ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/939/21

провадження № 22-ц/4809/1482/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.07.2021, суддя Берднікова Г.В., по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 03.07.2007.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6800 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач зазначив, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 16.03.2021 року має заборгованість у розмірі 22 853,59 грн., яка складається: 7160,09 грн. заборгованість з кредитом, 13687,81 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2005,69 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.07.2021 позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо в підписаній відповідачем заяві. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09.08.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.08.2021 справу призначено до розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідач викликався в судове засідання, шляхом оголошення на офіційному веб - сайті апеляційного суду, тому вважається, що відповідач належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи.

Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що 03 липня 2007 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № б/н, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, 05 серпня 2008 року його було максимально збільшено до 8000 грн.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із зазначеним договором до його укладення, який був наданий йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Разом з анкетою заявою позичальника позивачем до справи додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без зазначення його затвердження та прийняття банком.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 03 липня 2007 року, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк станом на 16 березня 2021 року нарахував відповідачу заборгованість у розмірі 22853 грн. 59 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 7160 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 13687 грн. 81 коп., заборгованості за комісією 0 грн. 00 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 2005 грн. 69 коп.

Суд першої інстанції зазначив, що у заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, відсутня сума наданого кредиту.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, комісії, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Витягу з Тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг в Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі №342/180/17.

Надані АТ «КБ «ПриваБанк» виписка за договором №б/н станом на 17 березня 2021 року по картках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідка про надання кредитних карток за договором, не підтверджують факт видачі відповідачу кредиту на умовах на які вказує позивач.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заява-анкета містить відомості щодо бажаного розміру кредитного ліміту в сумі 5000 гривень, виписка по рахунку та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вказує на встановлення у день підписання заяви кредитного ліміту на карту відповідача в розмірі 5000 грн., надалі кредитний ліміт неодноразово змінювався та 05 серпня 2008 року його було максимально збільшено до 8000 грн. 00 коп., при цьому в позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 7160 грн. 09 коп., що не підтверджується належними доказами, а тому стягненню підлягає в межах отриманої суми кредиту, заборгованості за кредитом - 7160 грн. 09 коп.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд із позовом позивач надав на підтвердження позову, копію анкети-заяви №б/н від 03.07.2007.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначив, що відповідно до частини другої статті 1054, частини другої статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є правом заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Зазначено, що оскільки відповідач не виконав умови договору то відповідно станом на 16.03.2021 року має заборгованість у розмірі 22 853,59 грн., яка складається: 7160,09 грн. заборгованість з кредитом, 13687,81 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2005,69 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

На підтвердження позову позивач посилається, як на належні та допустимі докази: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03.07.2007 станом на 16.03.2021 та станом на 31.08.2020, копію анкети - заяви позичальника, довідку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , довідку про видані картки, виписку за договором станом на 17.03.2021, Умови та Правила надання банківських послуг, копію документу, що посвідчує особу відповідача.

Відповідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи знаходяться: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03.07.2007 станом на 16.03.2021 та станом на 31.08.2020, копія анкети - заяви позичальника, довідку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , довідка про видані картки, виписка за договором станом на 17.03.2021, Умови та Правила надання банківських послуг, копія документу, що посвідчує особу відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд із позовом позивач надав на підтвердження позову, копію анкети-заяви №б/н від 03.07.2007 (а.с. 17).

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ і встановив, що у заяві позичальника, зазначено, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в заяві-анкеті відсутня інформація, що позивач визначився із видом кредитної картки та кредитним лімітом, що сторонами узгоджувався термін дії надання банківських послуг, зокрема термін дії картки.

Встановлені обставини свідчать, що зазначений доказ не може бути визнаний як належний та допустимий на підтвердження позову.

Позивач на підтвердження позову надав копію довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , з якої вбачається, що старт карткового рахунку розпочався 15.06.2007. Кредитний ліміт в подальшому змінювався (а.с.16).

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ і дійшов висновку, що зазначена довідка не є належним та допустимим доказом, оскільки з даної довідки вбачається, що старт карткового рахунку розпочався 15.06.2007 в той час як в позовній заяві зазначено, що заява про приєднання підписана відповідачем 03.07.2007 року.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що старт карткового рахунку розпочався до того як відповідач підписав заяву про приєднання.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не узгоджували умови збільшення кредитного ліміту.

Крім того зазначена копія не завірена відповідно до норм діючого законодавства.

Позивач приєднав до позовної заяви довідку про те, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано картки 15.06.2007р , 25.02.2014 р. (зазначений їх перелік) (а.с. 15).

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ і дійшов висновку, що зазначена довідка не є належним та допустимим доказом на підтвердження позову зокрема, що відповідач 03.07.2007 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, йому було видано кредитну картку «Універсальна» з зазначенням терміну дії картки.

Вбачається, що перша картка видана 15.06.2007 в той час як заява про приєднання підписана 03.07.2007р, тобто картка видана до того як підписана заява про приєднання.

Крім того, зазначена копія не завірена відповідно до норм діючого законодавства.

На підтвердження позову позивач надав розрахунок заборгованості.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ дійшов висновку, що зазначений розрахунок не є належним та допустимим доказом на підтвердження позову.

Розрахунок не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що сторонами узгоджувалась відсоткова ставка за надані банківські послуги. Крім того, позивач по справі в односторонньому порядку змінив початкову відсоткову ставку за користування кредитними коштами, відповідно розрахунок не відповідає тим умовам договору на який посилається позивач.

Висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

На підтвердження позову позивач надав виписку за договором №б/н станом на 17.03.2021 р.

У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 (справа №200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач згідно виписки за його рахунком користувався кредитними коштами, колегія суддів не приймає у сукупності з іншими доказами, оскільки відсутні підстави вважати, що рахунок, виписка, які надані позивачем, відкритий саме на підставі анкети-заяви від 03.07.2007.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в постанові Верховного Суду у справі № 595/290/17 від 16.08.2019 звертається увага на те, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішення справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині відмови у задоволені позову, то суд апеляційної інстанції не дає правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.07.2021, залишити без змін.

Повний текст постанови складено 22.10.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: