БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №740/1804/21
Провадження № 2/730/237/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

за участі секретаря судового засідання Магомедової О.В.,

представника позивача Гусєва П.В. ,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Ходико Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог, заперечень.

ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - позивач) звернулося суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 (далі - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0088426 (далі - Договір).

Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Вольво», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного Договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

10.10.2018 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », на а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ допустив зіткнення з автомобілем «Вольво», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19.11.2018 року у справі № 728/1958/18, ОСОБА_2 було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі страхового акту ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 119160,53 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то, керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 30892,00 грн.

А тому, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 88268,23 грн., а тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього, які позивач й просить стягнути з відповідача. Окрім того, просить стягнути витрати за сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

У відзиві, який надійшов на адресу суду від відповідача, зазначається, що він позов не визнає у повному обсязі, оскільки не погоджується із сумою розрахунків виплаченого страхового відшкодування, його до місця огляду не викликали, а тому в нього маються сумніви у правильності визначення механічних пошкоджень, їх оцінки.

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2021 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Борзнянського районного суду Чернігівської області.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року клопотання відповідача задоволено, суд перейшов від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково на поставлені питання представником відповідача зазначив, що СК Гарантія покрила усі збитки, що передбачено законодавством: вартість робіт, фарбування та таке інше. Однак сума відшкодування була меншою, оскільки було змінено дуже багато деталей, а тому сума була виплачена з урахуванням зносу. Оцінку вартості збитку робив працівник СК Федоренко, який має відповідну освіту, диплом, кваліфікацію та має право вчиняти такий вид робіт. Ані відповідача, ані представника третьої особи на огляд авто не запрошували, оскільки така вимога не передбачена законодавством. В разі незгоди відповідача із певними сумами чи розрахунками, він не був позбавлений заявити клопотання про проведення експертизи чи надати свої розрахунки. Без надання суду доказів, неправильність розрахунків є лише припущенням відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що не погоджується з позовними вимогами з єдиної підстави: порушено порядок складання акта, у ньому відсутні дані, хто його робив, відомості щодо кваліфікації особи, а також через те, що відповідача не було запрошено на відповідні акти огляду автомобіля, через що він не міг перевірити наявні ушкодження, а також узгодити суму вартості ремонту. Відповідач підтримав свого представника.

В судовому засіданні представник третьої особи зазначив, що позов підготовлено у відповідності до вимог чинного законодавства та підлягає задоволенню, він є обґрунтованим. Зазначає, що СК Гарантія виплатила свої зобов`язання у повному обсязі. Між страховими компаніями немає спору, обидві компанії погоджуються із взаємними розрахунками. Наразі, відповідач має відшкодувати позивачу різницю збитків між страховою виплатою та сумою ремонту, з урахуванням зносу деталей. Додатково зазначив, що жодних дій з боку відповідача чи його представника щодо заперечення сум, які фігурують у цій справі, не виконано. Вони не заявляли клопотання про проведення експертизи на підготовчому судовому засіданні, хоча мали на це право. Їх позиція зводиться лише до того, що вони просто все ставлять під сумнів й все.

У дебатах представник відповідача зазначив, що дійсно відповідач не бажає проводити у цій справі жодних експертиз. Це є свідома позиція, оскільки цифри грають не головну роль, оскільки відповідач ставить під сумнів сам огляд, який проводився без відповідача, чим було порушено його право, а тому було порушено процедуру огляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

04.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0088426. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Вольво», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

10.10.2018 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », на а/д Кіпті-Глухів-Бачівськ допустив зіткнення з автомобілем «Вольво», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Відповідно до постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19.11.2018 року у справі № 728/1958/18, ОСОБА_2 було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказане сторонами не оспорюється.

На підставі страхового акту ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 119160,53 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , автомобіль «ВАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована у ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» (Поліс № АМР/4467164: ліміт відповідальності 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.), ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.

На виконання ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 30892,00 грн.

Обмірковуючи виниклі відносини, суд вважає зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно умов договору страхування.

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову до ОСОБА_2 є вимога про відшкодування завданих збитків у розмірі 88268,23 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

А тому, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначена позиція суду повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

У цій справі судом встановлено, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 119160,53 грн.

В порядку врегулювання страхових правовідносин, на виконання ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 30892,00 грн.

Вказане сторонами не оспорюється, представники страхових компаній погодилися із сумами відшкодування, спору у цій частині немає.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому вимоги позивача про стягнення збитків з відповідача, що перебувають в межах ліміту полісу, не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, відповідно до статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Тобто, наведене обмеження щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В свою чергу, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.

Аналогічний висновок із спірних правовідносин міститься у постанові Верховного Суду у справі № 645/3746/16.

Проте, у цій справі суд враховує також й те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Також, відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати потерпілому суму франшизи в повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальна за завдані збитки.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , автомобіль «ВАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована у ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» (Поліс № АМР/4467164: ліміт відповідальності 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.).

А тому, ОСОБА_2 має сплати розмір шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, з урахуванням франшизи.

При цьому, суд керується такими розрахунками: ліміт страхової відповідальності становить 98000 (100000 страхована сума - 2000 франшиза).

ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 30892,00 грн.

98000 (ліміт відповідальності) - 30892,00 (виплачена страхова сума страховою) = 67107,70 грн. (залишок ліміту згідно полісу/гарантована сума).

88268,23 грн. (ціна позову) - 67107,70 (залишок ліміту згідно полісу)= 21160,53 грн (сума залишку понад ліміт страхової відповідальності).

Що стосується доводів відповідача про неправильність проведених розрахунків через порушення процедури проведення та оцінки автомобіля, то суд, з огляду на те, що відповідачем не надано доказів на спростування того обсягу пошкоджень, що були визначені позивачем, а суд позбавлений можливості встановити правильність тверджень відповідача, з огляду на відсутність належних доказів, з урахуванням принципу змагальності, доходить висновку, що відсутні підстави для сумніву щодо правильності визначення необхідного обсягу ремонтних робіт і їх вартості, надані позивачем.

З урахуванням доказів, що є у матеріалах справи, виходячи з того, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами), суд приймає акти огляду автомобіля та ремонтну калькуляцію, надану позивачем.

При цьому, доводи представника відповідача про те, що висновок щодо ремонтної калькуляції, виконаний на замовлення позивача заінтересованою особою, а тому не може бути прийнятий у якості належного і допустимого доказу, спростовуються наступним.

Статтею 76 діючого ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

З урахуванням вищевказаних вимог процесуального закону, установлених судом обставин справи, з огляду на те, що оспорюваний доказ одержаний у порядку, встановленому законом, суд вважає наданий позивачем доказ належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди майну.

Тим більше, суд погоджується, із представниками позивача та третьої особи, що, в разі сумніву у вартості шкоди, відповідач не був позбавлений заявити клопотання про проведення відповідної експертизи, чим не скористався, як й не скористався правом виклику до суду як свідка, особи, що складала відповідний доказ.

Приписами ст.12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На виконання

На виконання вимог ч. 5 ст.12 ЦПК з метою реалізації своїх прав, суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав, в тому числі відповідачу було надано право заявити клопотання про проведення експертизи.

За відсутністю доказів на спростування доводів позивача, міркування відповідача є припущенням.

V. Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції від 05.02.2021 року, встановлено, що позивачем при подачі позову до суду, сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача частину сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог (88268,23 - 100%, 21160,53 - 23,97%), що становить 544,11 грн (2270*23,97/100).

Керуючись ст. ст. 22, 631, 979, 988, 1166, 1167, 1187,1194 ЦК, ст.ст. 10, 11, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

У Х В А Л И В :

Позов приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 21160,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 544,11 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

В іншій частині позовний вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст складено 26.10.2021 року.

Суддя В.В. Ріхтер