Справа № 453/976/21
№ провадження 2/453/400/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Курницької В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Трембач М.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивачка - ОСОБА_1 - 19.07.2021 року звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його дітей, а саме сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги мотивує тим, що 30.04.2010 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Виконкомі Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області. Однак рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28.05.2020 року у справі № 444/48/20 даний шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем не проживає разом та не спілкується. Відповідач переїхав проживати у с. Коростів, Сколівського району Львівської області, а вона проживає у м. Рава-Руська Жовківського району Львівської області разом з дітьми, а саме сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 зазначає, що діти перебувають виключно на її утриманні, що стверджується довідкою № 812, яка видана Комунальним підприємством «Рава-Руське будинкоуправління № 2» при Рава-Руській міській раді 18.06.2021 року. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 09.06.2020 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину, а всього 6 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто 09.01.2013 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто із відповідача в її користь додаткові витрати на утримання дитини з інвалідністю, дочки ОСОБА_4 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно. Незважаючи на наявність такого рішення, відповідач намагався оскаржити таке в апеляційному порядку, однак його апеляційну скаргу було повернуто. Крім того звернувся в суд із позовом про зменшення розміру аліментів, однак також даний його позов повернуто. Щоб не сплачувати аліменти, відповідач звільнився з роботи. Відтак, відповідач ніде не працює, коштів на утримання дітей як не надає, так і не надавав. Станом на 30.06.2021 року у відповідача є заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки та сина в сумі 87175 грн. 68 коп., а також заборгованість зі сплати додаткових витрат на утримання дитини з інвалідністю, а саме доньки, ОСОБА_4 у розмірі 34186 грн. 23 коп. Стверджує, що діти повністю перебувають на її утриманні, батько байдужий до інтересів дітей, не цікавиться їх потребами, не відвідує школу та немає наміру виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина та дочки в майбутньому, відтак просить позов задоволити. Окрім того, просить судовий збір з відповідача не стягувати, однак у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи норму ч. 1 ст. 142 ЦПК України, просить вирішити питання про повернення їй з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Ухвалою судді від 30.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.10.2021 року.

В підготовче судове засідання сторони не з`явилися.

Позивачка - ОСОБА_1 - до початку судового засідання за вх. № 5545 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 - 22.09.2021 року за вх. № 5135 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Рава - Руської міської ради - міський голова Івануса І. 09.10.2021 року за вх.. № 5342 подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просять провести розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Також, враховуючи, що сторони не прибули в підготовче засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати розгляд у підготовчому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. ( ч. ч.1, 2 ст. 155 СК України)

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи.

У відповідності до довідки № 812, яка видана Комунальним підприємством «Рава-Руське будинкоуправління № 2» при Рава-Руській міській раді 18.06.2021 року, неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ., відповідач ОСОБА_2 за згаданою адресою не проживає з вересня 2019 року. (акт № 240 про не проживання особи за місцем реєстрації).

Як вбачається із характеристик, наданих Рава-Руським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 2 Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, мати приділяє увагу вихованню і навчанню сина та дочки, систематично відвідує батьківські збори та індивідуальні консультації, реагує на зауваження педагогів, враховує їх рекомендації. Батько протягом цього навчального року не виявив ніякого інтересу до навчання доньки та сина, жодного разу не відвідував навчального закладу.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 09.06.2020 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, а саме сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину, а всього 6 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто 09.01.2013 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто із відповідача в її користь додаткові витрати на утримання дитини з інвалідністю, дочки ОСОБА_4 , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах у ВП № 62856032, виданого 30.06.2021 року державним виконавцем Жовківського відділу Державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Вненкевич Н.І., у відповідача є заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки та сина у сумі 87175 грн. 68 коп.

Окрім того, згідно з розрахунком заборгованості по аліментах у ВП № 63508533, виданим 30.06.2021 року державним виконавцем Жовківського відділу Державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Мікулою Л.С., у відповідача є заборгованість зі сплати додаткових витрат на утримання дитини з інвалідністю, а саме доньки ОСОБА_4 у сумі 34 186 грн. 23 коп..

Згідно з рішенням виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області № 320 від 13.07.2021 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини Рава - Руської міської територіальної громади № 2 від 08.07.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області 02.07.2021 року, та заяви поданої суду 22.09.2021 року, відповідач не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України. (статті 164-167)

Зокрема, відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. (пункт 2 частини першої)

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не спілкується з дітьми, матеріально їх не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає.

Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дітьми при його бажанні, він не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, не звертався в правоохоронні органи для встановлення їх місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку такого спілкування та надання дітям матеріальної допомоги. Такі обставини свідчать про його не бажання брати участь у вихованні дітей.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд вважає, що відповідача, який без поважних на те причин не виявляє щодо власних дітей батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню та добровільно погодився на позбавлення його батьківських прав, слід позбавити батьківських прав.

Щодо клопотання позивачки про повернення їй 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, слід зазначити таке.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 133 ЦПК України порядок повернення судового збору встановлюється законом.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснює, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК України). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом України «Про судовий збір»); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

При вирішенні даного питання суд бере до уваги вимоги п.5 розд. І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (зі змінами та доповненнями) згідно якого ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету і у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпеченням реалізації фінансової політики.

На підставі викладеного, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 визнав заявлений ОСОБА_1 позов до підготовчого засідання в справі, керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 2 ст. 142 ЦПК України, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду.

Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 164-166, 180 СК України, ст. ст. 4-5, 12-13, 56, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 280-281 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його дітей, а саме сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень, сплаченого згідно з квитанцією № 26 від 06 липня 2021 року.

Оригінал квитанції № 26 від 06 липня 2021 року про сплату судового збору у розмірі 908,00 ( дев`ятсот вісім) гривень залишити у матеріалах справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області; місцезнаходження: 80316, Львівська область Львівський (колишній Жовківський) район, м. Рава-Руська, Рава-Руська ОТГ, вул. Ярослава Мудрого, будинок № 3; .

Повний текст рішення складено 18.10.2021 року.

Головуючий суддя В.Я. Курницька