судді колегії суддів судової палати
у цивільних справах Кропивницького
апеляційного суду Мурашка С. І.
27 жовтня 2021 року м. Кропивницький
справа № 398/2874/20
провадження № 22-ц/4809/1074/21
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.02.2021 позов Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області до ОСОБА_1 , треті особи Дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Перлинка», Комунальний заклад «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради», Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу Кіровоградської обласної ради» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено у повному обсязі.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнуто з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 01.09.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Вирішено питання про судові витрати та стягнуто в дохід держави із ОСОБА_1 1 681,6 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належних умов для духовного, фізичного, інтелектуального розвитку не створила, життям дітей не цікавиться, безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків.

При вирішенні даного питання суд першої інстанції врахував показання дітей щодо умов їхнього проживання в родині, показання свідків, поведінку відповідача, яка належних висновків для себе не зробила, за час перебування дітей у спеціалізованих закладах умови для проживання дітей не створила, життям дітей не цікавиться, майже не відвідує дітей, хоча має достатньо вільного часу, оскільки не працює, умови проживання в родині до відібрання дітей свідчать, що існує реальна небезпека для фізичного та психічного здоров`я дітей, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вік ОСОБА_11 , яка є підлітком, та вік молодших доньок, оскільки встановлено, що відповідач не в змозі забезпечити навіть мінімальні умови для нормального розвитку дітей, і це стосується більшою мірою не матеріального стану відповідача, а безвідповідального ставлення до потреб дітей, які потребують уваги, належного виховання, турботи, піклування про їх духовне та фізичне здоров`я, лікування тощо з боку матері.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2021 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, проте позитивних змін протягом тривалого часу не відбулося.

Суд вважав, що в даному випадку інтереси матері переважають над інтересами її дітей і має місце ухилення від виконання своїх обов`язків, яке проявляється у відсутності піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: мати не може забезпечити необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, також не може надати дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умови для отримання ними освіти, що в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дітей у зв`язку із наявністю винної поведінки ОСОБА_1 , свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

Вважаю такий висновок суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 хибним, а доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу, тому на підставі частини третьої статті 35 ЦПК України вважаю за необхідне зазначити таке.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

У справі, що переглядається, матеріалами справи не підтверджуються обставини, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Та обставина, що мати не може забезпечити необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей та не може надати дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умови для отримання ними освіти, не свідчить безумовно про те, що ОСОБА_1 не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, застосувавши положення статті 164 СК України без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, не взяв до уваги, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері щодо дітей на їх виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи щодо позбавлення батьківських прав відповідача неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 164, 166 СК України та дійшов помилкового висновку, що неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо дітей, за обставин цієї справи свідчить про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, і застосування такого крайнього заходу покликане захистом інтересів дитини.

Виходячи з наведеного, вважаю, що суд апеляційної інстанції мав би взяти до уваги наведені норми права та доводи апеляційної скарги, скасувати рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій часині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

Повний текст окремої думки складено 04.11.2021.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду С. І. Мурашко