ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Херсон

номер справи: 656/766/20

номер провадження 22-ц/819/1580/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Пузанової Л.В.,

секретар Боровикова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 28 травня 2021 року в складі судді Ковальчук Т.М. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Генічеська районна державна адміністрація Херсонської області як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною,

встановив:

20 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом зі своєю матір`ю, однак, він, як батько дитини протягом останнього року позбавлений можливості спілкуватися з донькою, оскільки ОСОБА_4 , яка є матір`ю дитини чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та не дозволяє доньці спілкуватися з батьком, на його прохання про побачення з дитиною, відмовляє.

З метою вирішення питання прийняття участі у вихованні та спілкуванні з донькою, позивач звертався до органу опіки та піклування. Розпорядженням голови Іванівської районної державної адміністрації від 25.01.2019 року за №11 та в наступному розпорядженням від 01.08.2019 за № 167 встановлено час побачення позивача з донькою, проте дитина не надавалася матір`ю для спілкування з батьком. Питання участі у вихованні дитини вирішити у добровільному порядку не надається можливим.

Позивач зазначив про перебування з відповідачкою у шлюбі, розірвання шлюбу, визначення судовим рішенням місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю, наявністю його прав, визначених законом, як батька дитини, на спілкування з донькою

Посилаючись на наведені обставини, норми СК України позивач просив:

- зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з її батьком ОСОБА_2 ;

- визначити порядок спілкування з дочкою ОСОБА_5 шляхом встановлення днів та годин спілкування з дитиною, а саме: щотижня з 10:00 год. суботи до 18:00 год. неділі за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області позов ОСОБА_2 задоволено. Суд ухвалив:

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в його спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином: щотижня з 10:00 год. суботи до 18:00 год. неділі, за місцем проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , без присутності матері ОСОБА_1 , з обов`язковим поверненням ОСОБА_2 дочки - ОСОБА_5 до місця проживання останньої за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу зазначила, що поза увагою суду залишилися норми СК України (ч.7 ст.7; ч.3 ст. 157; ч.2 ст. 159 СК України), рішення Європейського Суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, виходячи з яких, має враховуватися наявність обставин, за яких спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини; а також враховуватися найкращі інтереси дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, необхідність застосування яких ґрунтувалася на наведених відповідачкою доказах про агресивну поведінку позивача відносно відповідачки у присутності дитини, наявності судового рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 терміном на 6 місяців, доставлення відповідачки з дитиною до притулку постраждалих від домашнього насильства, перебування родини на обліку Іванівського районного центру соціальних служб для сім`ї та молоді як такої, яка опинилася в складних життєвих обставинах внаслідок домашнього насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 , висновку за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3 .

Вважає, що залишення дитини для тривалого спілкування із людиною, схильною до насильницьких дій, навіть якщо це є її батько, без нагляду матері, або довірених їй осіб не є забезпеченням інтересів дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду просив залишити без змін. Зазначив про відсутність негативного відношення до дитини, а конфліктні відносини з матір`ю дитини не можуть бути підставою для позбавлення його права на спілкування з дитиною.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого повторно 26.02.2019 року Іванівським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а.с.8).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 07.06.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 04.06.2019 року (а.с.126-127).

Заочним рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 19.05.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2017 р.н., разом з матір`ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 (а.с.9-12). Рішення набрало законної сили 07.08.2020 року.

Розпорядженням голови Іванівської районної державної адміністрації від 25 січня 2019 року за №11 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 » був встановлений час побачення батька з дитиною за місцем проживання батька на прилеглій території щовівторка з 10.00 год до 18.00 год. в присутності матері, з поступовим збільшенням годин за домовленістю та у будь-який день тижня до 20.00 год. за місцем проживання матері, ОСОБА_7 . Розпорядження втратило чинність (а.с.13-14).

Відповідно до діючого розпорядження голови Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області № 167 від 01.08.2019 року визначено способи участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , а саме: щосуботи з 10.00 години по 18.00 годину неділі та під час перебування у відпустці, при офіційному підтвердженні, щотижня з 10.00 год. суботи по 18.00 годину неділі, без присутності матері ОСОБА_1 (а.с.15).

З аналізу листів Іванівського відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області за зверненнями позивача у 2019 році до поліції з приводу вчинення йому перешкод ОСОБА_1 у побаченнях з донькою, вбачається, що визначений органом опіки та піклування спосіб участі у спілкуванні з дитиною відповідачкою не дотримується (а.с.16-18).

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 10 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задоволено. Суд ухвалив:

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , та покласти на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обов`язки:

1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні розмови із ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

3) заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , чи перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

4) заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику ОСОБА_2 , переслідувати її та спілкуватися з нею.

Зазначене рішення суду ОСОБА_2 не оскаржено.

Як вбачається з зазначеного рішення суду, у заяві про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 не порушувала перед судом застосування такого заходу, визначеного статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» як обмеження спілкування з постраждалою дитиною.

У наведеному рішенні суду першої інстанції суд вважав, що встановлення відносно ОСОБА_2 обмежувального припису безпосередньо не вплине на можливість останнього виконувати свої батьківські обов`язки та реалізовувати свої батьківські права по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2017 р.н., оскільки з пояснень заявниці вбачається, що спілкування батька з дитиною відбувається за місцем проживання останнього в селі Нововасилівка, та дитину батькові можуть надавати для спілкування та відвідування її близькі родичі, з якими вона проживає.

На час апеляційного перегляду рішення суду, термін обмежувального припису встановлений судовим рішенням від 10 січня 2020 року закінчився.

В матеріалах справи наявний лист Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради від 16.02.2021 в якому міститься інформація, що 12.02.2021 до притулку для постраждалих від домашнього насильства Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, працівниками мобільної групи реагування на випадки домашнього насильства ГУНП України в Херсонській області доставлено ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_9 перебуває на обліку Іванівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як така що опинилася в складних життєвих обставинах внаслідок домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 (а.с.91-92).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 має вкрай неприязні стосунки з ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_10 , у 2019 році притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. В провадженні Іванівського районного суду Херсонської області знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України у томі числі потерпілою у якому визнана ОСОБА_1 .

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначала, що неприязні відносини між ними, як колишнім подружжям, не мають впливати на відносини між батьком та донькою, оскільки вона, як мати, розуміє важливість батька в житті дитини та бажає, щоб донька знала свого батька. Разом з тим, доказів негативного, неприязного, агресивного відношення позивача до дитини, відповідачем не надано.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Статтею 19 Конвенції передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань … з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони після припинення стосунків питання виховання дитини спільно не вирішили. Батько проживає окремо від дитини, однак має право на особисте спілкування з дитиною, та зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини. Відповідачка перешкоджає позивачу у реалізації прав та у виконанні обов`язків щодо дитини.

Суд першої інстанції врахував інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, бере до уваги висновок органу опіки та піклування, та насамперед враховуючи інтереси дитини, а тому, з урахуванням не тільки формального права позивача на зустріч з донькою, а з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, встановлює спосіб спілкування батька з донькою шляхом встановлення днів і годин для спілкування та участі батька і вихованні дитини.

Також враховуючи конфліктні відносини, які існують між сторонами, суд першої інстанції вважав, що присутність матері дитини під час зустрічей батька з дитиною унеможливить налагодження останнім спілкування з дитиною.

З матеріалів справи вбачається, що відзив на позовну заяву (а.с. 58-59), заперечення проти відповіді на відзив ( а.с.81) містять позицію відповідачки, яка полягає у тому, що вона не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, бажає, щоб дитина знала свого батька та спілкувалася з ним, проте негативні відносини між позивачем та відповідачем призводять до вкрай конфліктних ситуацій.

В силу вимог статті 19 СК України органом опіки та піклування поданий до суду першої інстанції висновок щодо розв`язання спору.

Так, у висновку Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, як органу опіки та піклування, від 17 травня 2021 року визначений спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без присутності матері щотижня з 10 години суботи до 18 години неділі за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.123-125).

Представником третьої особи суду апеляційної інстанції надані копії документів, які стали підставою для надання наведеного висновку, а саме заява ОСОБА_2 від 28.04.2021; копії його паспорту, картки платника податку, посвідчення учасника бойових дій; копія паспорту ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , копія задовільної характеристики на ОСОБА_2 за підписом старости Нововасилівського Старостинського округу; акт оцінки потреб сім`ї від 09.02.2021 з висновком оцінки потреб сім`ї, копія розпорядження голови Генічеської РДА від 01.08.2019 року № 167.

Надані документи та пояснення представника третьої особи у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідчать, що при вирішенні питання участі батька у вихованні дитини, орган опіки та піклування не дотримався вимог пункту 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня №866, відповідно до положень якого під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Слід зазначити, що враховуючи положення пункту 73 наведеного Порядку, наявність чи відсутність фактів вчинення домашнього насильства за присутності дитини мали бути враховані органом опіки та піклування і при виданні розпорядження голови Генічеської РДА від 01.08.2019 року №167.

Проте, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник органу опіки та піклування не навела причин залишення поза увагою вищенаведених обставин, зазначивши при цьому, що ОСОБА_1 дійсно зверталася до органу опіки та піклування, проте її права не порушувалися, а тому будь-яких дій з приводу звернення зазначеної особи, орган опіки та піклування не вчиняв.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за поясненнями ОСОБА_1 наданий третьою особою акт оцінки потреб сім`ї від 09.02.2021 з висновком оцінки потреб сім`ї, незважаючи на те, що в ньому міститься інформація, яка мала бути надана матір`ю дитини, безпосередньо нею, у будь-якій спосіб, зазначеному органу, не надавалася.

З наведеного вбачається, що органом опіки та піклування при наданні висновку в порядку ст. 19 СК України не отримані у повному обсязі відомості, які містять об`єктивну інформацію щодо обставин, що склалися у спірних правовідносинах.

Колегія суддів, не вважає за можливе прийняти до уваги позицію ОСОБА_1 щодо визначення часу та місця спілкування батька з дитиною у розважальному центрі «Фабрика» у м. Херсон у присутності подруги або родички відповідачки.

Також, колегія суддів не приймає до уваги висновок за результатами психологічного обстеження дитини, доданий до апеляційної скарги, оскільки він не містить визначення психологічного стану дитини у період спілкування з батьком та після тривалого не спілкування з ним; наслідків не спілкування з батьком з урахуванням віку дитини та її емоційного, психологічного стану.

Разом з тим, колегія суддів враховує думку відповідачки, що спілкування батька з дитиною у присутності матері унеможливлено внаслідок вкрай неприязних відносин колишнього подружжя, які призводять до конфліктних ситуацій.

Проте, вкрай неприязні відносини між позивачем та відповідачкою не є підставою для відмови у позові.

Слід зазначити, що за повідомленням відповідачки, дитина відвідує дитячий садок, а відповідачка працює без офіційного оформлення трудових правовідносин.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що визначення судом першої інстанції часу спілкування батька з дитиною протягом вихідних днів - з 10:00 год. суботи до 18:00 год. неділі, враховуючи вік дитини та наявність таких же вихідних днів і для матері, не є таким, що відповідає інтересам дитини. А отже, рішення суду в цій частині слід змінити та вважати, що способом участі батька у вихованні доньки є їхнє спілкування кожної суботи з 10.00 години до 20.00 години.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначений спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини не є постійним, а може бути змінений у зв`язку зі зміною обставин у тому числі віку дитину, налагодження відносин між дитиною та батьком, порозуміння батьків дитини у питаннях щодо спілкування з нею одним з батьків, який проживає окремо.

Резолютивна частина рішення суду першої інстанції містить вказівку щодо конкретної адреси місця проживання позивача та місця проживання дитини з відповідачкою, яка підлягає виключенню з огляду на те, що право свободи пересування та вільного вибору місця проживання гарантовано ст. 33 Конституції України. Також, питання свободи пересування та вільного вибору місця проживання врегульовано нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та іншими підзаконними нормативними актами. А враховуючи рівність прав та обов`язків батьків, мати дитини, відповідачка по справі, повинна повідомляти батька дитини, позивача по справі, про місце проживання дитини, на зміну якого (проживання) кожна сторона має право в силу закону.

Крім того, рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат виходячи з наступного.

Розподіл витрат між сторонами врегульований статтею 141 ЦПК України.

Згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18)».

ОСОБА_2 є позивачем у цій справі, предметом позову є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною.

Отже, позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

Таким чином, ОСОБА_2 у спірних правовідносинах має сплачувати судовий збір у порядку та розмірі, визначених Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи, що за подання позову позивач судовий збір не сплатив, суд першої інстанції стягнув судовий збір з відповідачки в дохід держави в розмірі 840 грн.80 коп.; судовий збір в розмірі 1261 грн. 20 грн. за подання апеляційної скарги суд апеляційної інстанції своєю ухвалою ОСОБА_1 відстрочив до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, судові витрати у цій справі мають складатися з судового збору за подання позову в сумі 840 грн. 80 коп. та судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 грн.20 коп., а всього 2 102 грн.

Враховуючи, що рішення суду змінено в частині способу участі в часі спілкування, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат, які покладаються на сторін у рівних частках.

Отже, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1050 грн. 50 коп. (одна тис. п`ятдесят грн. 50 коп.) та з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1050 грн. 50 коп. (одна тис. п`ятдесят грн. 50 коп.).

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачкою не доведені належними та допустимими доказами обставини, які б стали підставою для відмови позивачу у реалізації ним батьківських прав у вихованні дитини, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та визначення часу спілкування з дитиною зміні; виключенні з резолютивної частини судового рішення вказівку щодо конкретної адреси місця проживання позивача та місця проживання дитини з відповідачкою; в іншій частині це ж рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 28 травня 2021 року в частині розподілу судових витрат та визначення часу спілкування з дитиною змінити та вважати, що способом участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_5 є їхнє спілкування кожної суботи з 10.00 години до 20.00 години.

Виключити з резолютивної частини судового рішення вказівку щодо конкретної адреси місця проживання позивача та місця проживання дитини з відповідачкою.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1050 грн. 50 коп (одна тис п`ятдесят грн.50 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1050 грн. 50 коп (одна тис п`ятдесят грн.50 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.В. Склярська

Судді: П.Я. Ігнатенко

Л.В. Пузанова

Повний текст постанови суду складено 22 жовтня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська