Справа № 489/5138/21
Номер провадження 2/489/2330/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Губницький Д. Г.

при секретарі Рибальченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві без участі осіб, належно повідомлених про розгляд справи, цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилалась, що в житловому будинку за вказаною адресою, окрім позивача на правах членів її сім`ї зареєстровані її донька ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , який з лютого 2017 року в будинку не проживає, участі в його утриманні та сплаті комунальних послуг не приймає. За такого, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 405 ЦК України.

12.08.2021 була винесена ухвала про відкриття провадження у справі і прийняття справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Сторони та третя особа, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання 19.10.2021 не з`явились. Відповідач правом на подачу відзиву та третя особа на подачу пояснень не скористались.

Проте, відповідач 13.09.2021 подав, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.1999.

Відповідно до довідки від 05.08.2021, виданої департаментом з надання адміністративних послуг ММР за вказаною адресою зареєстровано 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як зазначено в позові відповідач з лютого 2017 року за адресою реєстрації не проживає. У заяві від 13.09.2021 відповідач повідомив, що від третьої особи, яка є його матір`ю дізнався, що позивач по справі, яка є його бабусею, має намір визнати його таким, втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , проти чого сам відповідач не заперечує, позов визнає.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На думку суду, позивач помилково послався на норми матеріального права, що регулюють правовідносини користування жилим приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду, а саме на статті 71, 72 ЖК України.

Спірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України.

Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян відносно членів сім`ї власника.

Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач є особою з інвалідністю другої групи та була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, а відповідач, враховуючи норми ч. 2 ст. 279 ЦПК України, визнав позов до початку розгляду справи по суті, на підставі ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп. (908,00 грн. х 50%), інші 50% судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Миколаєва Д.Г. Губницький