Справа №443/736/21
Провадження №2/443/1067/21
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, факту постійного проживання спадкоємця з спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідачка), в якій просить:

встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту від 25.11.1992 року, складеного від імені ОСОБА_4 в користь « ОСОБА_1 », посвідченого у виконкомі Вербицької сільської ради Жидачівського району та зареєстрованого в реєстрі за №63;

встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,1337 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №068327 від 20.01.2003 року, виданого на підставі рішення Вербицької сільської ради №15 від 19.10.2001 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів за №402.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,1337 га, належні померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №068327 від 20.01.2003 року, виданого на підставі рішення Вербицької сільської ради №15 від 19.10.2001 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів за №402. ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповів сину ОСОБА_1 . Заповіт на день смерті заповідача не змінений і не скасований. Батько позивача хворів та потребував постійного догляду, тому позивач постійно проживав із ним в селі Сугрів, доглядав його та вів з ним домашнє господарство. Оскільки позивач постійно проживав із батьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив. 21.04.2021 позивач звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовив у його видачі, оскільки позивач заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору в установлений законом строк не подав та на момент смерті не був зареєстрований за адресою померлого. Окрім того, виявлено, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю і є спадковим майном. Також, згідно змісту заповіту ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_1 , однак ім`я позивача ОСОБА_1 , що не однозначно вказує на право позивача спадкувати за заповітом.

Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, на оформлення спадщини не претендує та не заперечує проти оформлення спадкових прав за ОСОБА_1 . Наслідки визнання позову їй зрозумілі.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Представником позивача подано клопотання про розгляд підготовчого засідання за відсутності позивача та його представника і призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.31), заяву про виклик свідків (а.с.32).

Відповідачкою подано заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.30).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.26-27).

Ухвалою підготовчого засідання від 13.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.33-34).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.03.1965 (а.с.10).

25.11.1992 ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів належний йому житловий будинок, надвірні будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1 і все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом матиме право ОСОБА_1 (а.с.13).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю І-ЛВ №068327 від 20.01.2003, ОСОБА_4 на підставі рішення XIV сесії ІІІ демократичного скликання Вербицької сільської ради народних депутатів №15 від 19.10.2001 передані у приватну власність земельні ділянки загальною площею 1,1337 га в межах згідно з планом, які розташовані на території Вербицької сільської ради. Землі передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №402 (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.02.2004, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Сугрів Жидачівського району Львівської області (а.с.11).

Довідкою ВК Ходорівської міської ради від 14.03.2017 встановлено, що згідно записів у погосподарській книзі №2 числиться господарство по АДРЕСА_1 , у якому проживав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 був прописаний та проживав у АДРЕСА_1 один і був останнім членом колгоспного двору. Від імені ОСОБА_4 посвідчено заповіт за №63 від 25.11.1992. ОСОБА_1 в шестимісячний термін після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступив у володіння спадковим майном, займався похороном та обробляє земельні ділянки (а.с.12).

Відповідно до Витягів зі Спадкового реєстру №64366743, №64366725 від 15.04.2021, заповіт від імені ОСОБА_4 зареєстрований у спадковому реєстрі за №60204712, спадкова справа після його смерті не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.14, 15).

Відповідно до довідки Відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.04.2021, у Книзі записі (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на ОСОБА_4 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛВ 068327 від 20.01.2003, реєстраційний номер 402. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Площа земельної ділянки 1,1337 га (а.с.16).

Приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу від 21.04.2021 відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця для подання заяви та відсутні правовстановлюючі документи на майно, яке має намір успадкувати (а.с.19).

Свідок ОСОБА_6 надала суду показання, за змістом яких вона є сусідкою позивача. ОСОБА_4 жив з батьком у с. Сугрів до його смерті, допомагав йому по господарству, похоронив батька. ОСОБА_4 працював в колгоспі, мав землю і казав, що хоче скласти заповіт на сина.

Свідок ОСОБА_7 надав суду показання, за змістом яких ОСОБА_4 жив разом з сином у с. Сугрів. Син допомагав батькові та займався його похороном. Йому відомо, що ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я сина. Сина звати ОСОБА_1 і він продовжує проживати у будинку батька.

Зміст правовідносин.

Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неоднаковим записом у правовстановлюючих документах по батькові позивача, що ставить під сумнів належність йому правовстановлюючого документа, а також у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим він позбавлений можливості у позасудовому порядку юридично оформити спадщину після його смерті.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з приписами частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах, встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 1, 12, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Так, відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України).

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених у справі доказів, що ОСОБА_4 постійно проживав разом зі своїм сином ОСОБА_1 у с. Сугрів Жидачівського району Львівської області до дня його смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця обставина повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків, які узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не викликають сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності, у сукупності є достатніми для встановлення факту їх спільного проживання на час відкриття спадщини.

Також, досліджені судом докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_1 , який зазначений у складеному 25.11.1992 від імені ОСОБА_4 заповіті, є однією і тією ж особою, відтак наявні обґрунтовані підстави для встановлення факту належності ОСОБА_1 заповіту, складеного 25.11.1992 від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що встановлення зазначених фактів породжує для позивача юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди у реалізації ним права на спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 .

Крім цього, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених у справі доказів, що ОСОБА_4 на день його смерті належало право власності на земельні ділянки загальною площею 1,1337 у межах згідно з планом, які розташовані на території Вербицької сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №068327 від 20.01.2003.

За життя ОСОБА_4 25.11.1992 зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, не заявляв про відмову від спадщини і оскільки судом встановлені факти його спільного проживання з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та належність йому зазначеного заповіту, тому в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України позивач ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв цю спадщину. Однак він позбавлений можливості юридично оформити право власності на спадкове майно у визначений законом позасудовий спосіб, оскільки у цьому йому відмовлено уповноваженою особою (нотаріусом).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, факту постійного проживання спадкоємця з спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, складеного 25.11.1992 від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідченого у виконкомі Вербицької сільської ради Жидачівського району та зареєстрованого в реєстрі за №63.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у с. Сугрів Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини (день смерті ОСОБА_4 ).

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на земельні ділянки загальною площею 1,1337 га у межах згідно з планом, які розташовані на території Вербицької сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №068327 від 20.01.2003, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №402.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 листопада 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів