Справа № 461/6547/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/751/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Ванівського О.М.

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановив:

У червні 2014 року позивач ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 червня 2008 року уклав з ОСОБА_5 кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 23750 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 9,99 % річних строком до 16 червня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором банк уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договори поруки, відповідно до яких відповідачі зобов`язувались відповідати перед банком у разі невиконання боржником умов кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору, станом на 29 травня 2015 року утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів на користь банку 23259,24 долари США, що еквівалентно 489 565,76 грн, з яких 768, 84 доларів США строкової заборгованості за кредитом, 14 428,98 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 1 704,12 доларів США простроченої заборгованості за процентами, 1 393,82 доларів США нарахованих процентів та 4 963,48 доларів США пені.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 23 259,24 Доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 29.05.2015р. становило 489 565, 76 гривень, у тому числі 768, 84 доларів США (16 182,72 грн.) строкової заборгованості по кредиту, 14 428,98 доларів США (303 704,45 грн.) простроченої заборгованості по кредиту, 1 704, 12 доларів США (35 868,70 грн.) простроченої заборгованості по процентах, 1 393,82 доларів США (29 337,44 грн.) донарахованих процентів та 4 963, 48 доларів США (104 472,45 грн.) пені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 23 259,24 Доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 29.05.2015р. становило 489 565, 76 гривень у тому числі 768, 84 доларів США (16 182,72 грн.) строкової заборгованості по кредиту, 14 428,98 доларів США (303 704,45 грн.) простроченої заборгованості по кредиту, 1 704, 12 доларів США (35 868,70 грн.) простроченої заборгованості по процентах, 1 393,82 доларів США (29 337,44 грн.) донарахованих процентів та 4 963, 48 доларів США (104 472,45 грн.) пені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення переглядалося судами різних інстанцій.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 червня 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 9/27/170608 від 17.06.2008 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9/27/170608 від 17.06.2008 року відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення судового збору з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасовано.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року касаційну скаргу Басика Андрія Миколайовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства «БМ Банк», задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 скасовано, направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 дану цивільну справу № 461/6547/14-ц передано для розгляду головуючому судді (судді-доповідачу) Ніткевичу А.В. після судді Струс Л.Б. у зв`язку з її звільненням.

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вважають оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Звертають увагу, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 215, 216 ЦПК України стягнуто з ОСОБА_5 суму заборгованості за кредитним договором в подвійному розмірі, а саме по 23 259, 24 доларів США, що виходить за межі позовних вимог.

Крім цього, судом не витребувано у позивача обгрунтованого розрахунку заборгованості, при цьому не задоволено відповідне клопотання ОСОБА_3 .

Також, суд не врахував, що позов банк пред`явив 16.06.2014, а відтак вимоги про повернення кредитних коштів та процентів щодо кожного чергового платежу в межах позовної давності відносяться до періоду з 16.06.2011 року по 16.06.2014 року. Решта вимог позивача (кредитні кошти, проценти, пеня), які пред`являються до 16.06.2011 року вважаються такими, щодо яких сплив строк позовної давності. Позивач не навів жодних поважних причин пропуску строку позовної давності по зазначених вимогах. Враховуючи те, що позов подано банком 16.06.2014 року, позовні вимоги до поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо стягнення чергових платежів, строк виконання яких сплив до 16.12.2013 року є такими, що заявлені за період припинення дії договору поруки, а відтак задоволенню не підлягають.

Просять врахувати, що позивачем в односторонньому порядку, без погодження із поручителями, змінено зобов`язання по кредитному договору шляхом зміни розміру щомісячних кредитних платежів в сторону збільшення, внаслідок чого значно збільшився обсяг відповідальності поручителя в частині забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, а відтак, у зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, договір поруки вважається припиненим, на що не звернув увагу суд першої інстанції.

Крім цього, оскільки були укладені два окремих договори поруки, умовами яких не передбачена спільна порука, то у суду першої інстанції відсутні підстави для задоволення позову ПАТ «БМ Банк» про стягнення солідарно з поручителів заборгованості за кредитним договором.

Просять скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Оскільки рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року скасовано лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «БМ Банк» до поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 та в цій частині направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, відтак під час нового розгляду справи апеляційним судом, за правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення місцевого суду в іншій частині, а саме стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 23 259,24 доларів США, не перевіряється.

14 червня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Масюк М.В. звернувся до суду з клопотанням про скасування судового рішення із закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання зазначив, що кредитний договір № 9/27/170608 від 17.06.2008 був укладений між відповідачем ОСОБА_5 та ТзОВ «БМ Банк». Також, договори поруки № 9/27/170608-1 від 17.06.2008 та № 9/27/170608-2 від 17.06.2008 укладені між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ТзОВ «БМ Банк».

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТзОВ «БМ Банк» було реорганізовано шляхом перетворення у Відкрите акціонерне товариство «БМ Банк» , дата запису 20.08.2008, яке надалі перейменоване у Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», , яке в свою чергу перейменоване в Акціонерне товариство «БМ Банк» , яке в подальшому перейменоване в Акціонерне товариство «БМ-2018», .

Згідно із інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «БМ-2018» , яке є правонаступником ТзОВ «БМ Банк» припинено без правонаступництва, про що внесено відповідний запис в реєстр (дата запису 23.03.2021, підстава рішення щодо припинення).

Враховуючи те, що Акціонерне товариство «БМ-2018» , як правонаступник позивача по даній справі припинений без правонаступництва, керуючись п. ч. 1 ст. 255 та ч. 1 ст. 377 ЦПК України просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 03.06.2016 повністю та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заяву про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі підтримав, просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом встановлено, що 17 червня 2008 року між ТзОВ «БМ Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 9/27/170608, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 23750 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою 9,99% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 16 червня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 червня 2008 року ТзОВ «БМ Банк» уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окремі договори поруки № 9/27/170608-2 та № 9/27/170608-1, відповідно.

Позичальник ОСОБА_5 з 16 червня 2011 року припинив виконання зобов`язань за кредитним договором.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором 13 червня 2014 року.

З наведеного розрахунку встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором № 9/27/170608 від 17.06.2008 року, виникла заборгованість в сумі 23 259,24 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 29.05.2015 року становить 489 565, 76 грн., з яких: 768, 84 дол. США (16 182,72 грн.) строкова заборгованості по кредиту; 14 428,98 дол. США (303 704,45 грн.) прострочена заборгованості по кредиту; 1 704, 12 дол. США (35 868,70 грн.) прострочена заборгованості по процентах, 1 393,82 дол. США (29 337,44 грн.) донараховані проценти та 4 963, 48 дол. США (104 472,45 грн.) пеня.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання позичальником ОСОБА_5 за кредитним договором належним чином не виконується, строк виконання основного зобов`язання (дата повернення кредиту) настав 16 червня 2015 року, позивач звернувся із позовною заявою 16.06.2014 р., при цьому відомостей про дострокове погашення частини позики в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України сторонами не надано, відтак відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог до відповідача ОСОБА_5 ..

В частині вимог до поручителів, суд вважав, що у позивача виникло право пред`явити вимогу про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повного повернення кредиту, починаючи з 16 червня 2015 року та протягом наступних шести місяців з цієї дати, відтак, порука не припинена, а тому позовні вимоги про стягнення солідарно заборгованості з позичальника та поручителів задоволено в повному об`ємі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції у рішенні від 23 грудня 2016 року виходив з того, що банк протягом шести місяців з часу припинення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором не скористався своїм правом про пред`явлення вимоги до поручителів, тому порука відповідно до положень статті 559 ЦК України є припиненою.

Натомість, скасовуючи рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд виходив з того, що установивши, що останній платіж боржник здійснив 16 червня 2011 року, а з позовом до поручителів позивач звернувся 13 червня 2014 року, тобто більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права щодо припинення поруки, тому дійшов помилкового висновку щодо її припинення в повному обсязі, оскільки порука за таких обставин припинилася лише стосовно частини зобов`язань щодо сплати кредитних платежів, а саме щодо зобов`язань, строк виконання яких настав більш як за шість місяців до 13 червня 2014 року.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Отже, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14.

Відповідно до пункту 12 договорів поруки № 9/27/170608-1, № 9/27/170608-2 договір діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником чи поручителем, тому у даних правовідносинах підлягає застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Установивши, що останній платіж боржник здійснив 16 червня 2011 року, а з позовом до поручителів позивач звернувся 13 червня 2014 року, тобто більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, порука за таких обставин припинилася лише стосовно частини зобов`язань щодо сплати кредитних платежів, а саме щодо зобов`язань, строк виконання яких настав більш як за шість місяців до 13 червня 2014 року (до 13 грудня 2013 року).

Відтак з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як солідарних боржників позичальника ОСОБА_5 необхідно стягнути в користь ПАТ «БМ Банк» розмір заборгованості щодо сплати кредитних платежів за період з 13 грудня 2013 року по 28 травня 2015 року, а у задоволенні решти до вимог поручителів необхідно відмовити у зв`язку із припиненням поруки у в цій частині зобов`язань.

В свою чергу, з долученої до клопотання представника відповідача інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивач ТзОВ «БМ Банк» було реорганізовано шляхом перетворення у Відкрите акціонерне товариство «БМ Банк» , дата запису 20.08.2008, яке надалі перейменоване у Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», , яке в свою чергу перейменоване в Акціонерне товариство «БМ Банк» , яке в подальшому перейменоване в Акціонерне товариство «БМ-2018», .

При цьому, згідно із інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «БМ-2018» , яке є правонаступником ТзОВ «БМ Банк» припинено без правонаступництва, про що внесено відповідний запис в реєстр (дата запису 23.03.2021, підстава рішення щодо припинення).

Правонаступництво це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 зазначила, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи-сторони у справі» мають різний зміст.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (пункти 37-38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17).

Натомість, правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому, перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)).

Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (статті 608, 609, 1219 ЦК України).

Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 59-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39)).

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).

В свою чергу, крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України). Якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі, суд зупиняє провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 251 ЦПК України) до залучення до участі у справі правонаступника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України). Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України). Заміна сторони правонаступником можлива також на стадії виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 6 частини першої статті 186 ЦПК України), а у разі, коли провадження у справі вже відкрито, закриває таке провадження (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).

Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи-сторони у спорі чи припинення юридичної особи-сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України).

Під час апеляційного розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені відомості про припинення 23.03.2021 Акціонерне товариство «БМ-2018» , яке є правонаступником ТзОВ «БМ Банк» без вказівки даних про юридичних осіб-правонаступників.

Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань можуть підтверджувати факт правонаступництва юридичної особи у випадку її припинення шляхом реорганізації. Проте, у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.

В свою чергу, суду не надано відомостей про те, що ТзОВ «БМ Банк», або його правонаступник АТ «БМ-2018», до моменту ліквідації, відступило право вимоги до відповідача ОСОБА_5 за кредитним договором № 9/27/170608 від 17 червня 2008 року, а також за договорами поруки № 9/27/170608-2 та № 9/27/170608-1, укладеними 17 червня 2008 року між ТзОВ «БМ Банк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Отже, зважаючи на припинення позивача ТзОВ «БМ Банк» та його правонаступника АТ «БМ-2018» шляхом ліквідації, без універсального правонаступництва, а також відсутність інформації про процесуальне правонаступництво, зокрема про перехід права вимоги за кредитним договором до іншої особи (сингулярне правонаступництво), рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як солідарних боржників необхідно скасувати, закрити провадження в цій частині на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255, ст. 355 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 367, 368, 355 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 червня 2016 року - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 червня 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 та судового збору - скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 закрити.

Врешті рішення суду першої інстанції, з врахуванням постанови Верховного Суду від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

О.М. Ванівський