П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 371/453/21

Номер провадження 22-ц/824/13953/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я.В., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гаврищука А. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди у сумі 48 238 грн., моральної шкоди у сумі 30 000 грн. та судових витрат з надання правової допомоги у сумі 10 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 червня 2020 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , допустила зіткнення із належним ОСОБА_1 на праві власності автомобілем марки «Hundai Accent», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого останній зазнав значних механічних пошкоджень та в результаті чого йому було заподіяно майнову шкоду.

Факт заподіяння механічних пошкоджень транспортному засобу позивача підтверджується постановою Миронівського районного суду Київської області 19 квітня 2021 року у справі № 371/548/20.

Позивач зазначає, що закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, не є підставою для звільнення її від виконання деліктних зобов`язань.

Позивач зазначає, що 11 червня 2020 року його автомобіль було оглянуто уповноваженою особою ПАТ «СК «Еталон».

Згідно з рахунком фактурою № СФ - 0000300 від 01 вересня 2020 року, позивачем замовлено та придбано запчастини до автомобіля, пошкодженого в наслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 29 808 грн.

Згідно з актом наданих послуг від 11 вересня 2020 року, вартість ремонтних робіт становила 18 430 грн.

Загальна сума витрат, які позивач поніс у зв`язку із замовленням та оплатою ремонтних робіт по відновленню пошкодженого автомобіля, становить 48 238 грн.

Позивач зазначає, що разом із завданою йому майновою шкодою, діями відповідача йому було заподіяно й моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях у виді довготривалої судової процедури руху адміністративної справи. Позивач вимушений був їздити на всі судові засідання щоб довести свою невинуватість у дорожньо-транспортній пригоді, що негативно впливало на стан його здоров`я.

Завдану відповідачем майнову шкоду позивач оцінює у сумі 30 000 грн.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року (а.с. 66-68) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон».

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року (а.с. 144-150) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 14 600 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись невідповідність рішення суду нормам процесуального права, просив рішення Миронівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановою Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року провадження щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, закрито за відсутності в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Скаржник зазначає, що автомобіль Hundai під керуванням останнього, не змінював напрямок свого руху, скаржник не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення п. 10.1. ПДР, постанова щодо притягнення скаржника до адміністративної відповідальності, відсутня, що не було взято до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

На думку скаржника, судом першої інстанції проігноровано практику розгляду судових справ у даній категорії справ, зокрема, висновки Верховного Суду викладені у постанові від 05 вересня 2019 року у справі 3 234/16272/15-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 05 червня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності в діях відповідача вини у спричиненні матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05 червня 2020 року о 15 годині 20 хвилин, на 109 км. автодороги «Київ-Знам`янка» відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «Hyundai», моделі «Accent», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «ЗАЗ», моделі «TF698K», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 14-20).

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, порушеній відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.14-20).

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон» (а.с.48).

Згідно рахунку-фактури від 11 червня 2020 року, вартість робіт (включно з використаними матеріалами) щодо ремонту автомобіля марки «Hyundai» становить 18 430 грн. (а.с. 09).

Згідно рахунку-фактури № СФ-0000300 від 01 вересня 2020 року, вартість запчастин до автомобіля марки «Hyundai» становить 29 808 грн. (а.с. 10).

Листом № 01-04-18038 від 06 травня 2021 року ПрАТ «СК «Еталон» відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування (а.с. 61).

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З приписів пункту 1 частини 2 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частин 2, 5 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 303/5874/18 зазначив, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_2 вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 05 червня 2020 року.

Не встановлення вини особи та причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та діями особи, а саме складу цивільного правопорушення, є підставою для відмови у покладенні на особу обов`язку з відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення обов`язку з відшкодування як майнової, так і моральної шкоди на ОСОБА_2 , є правильними.

При цьому слід зазначити, що питання вини ОСОБА_2 як учасника дорожньо-транспортної пригоди, не підлягає встановленню та аналізу з огляду на наявність постанови Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року (справа № 371/548/20), якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2020 року між адвокатом Ткаченко С. О. та Міщенко Ю. В. укладено договір № 05/06/20 про надання правничої допомоги (а.с. 51-53).

Згідно розрахунку вартості витрат за надану правничу допомогу № 2 від 16 червня 2021 року, загальна вартість витрат становить 14 600 грн. (а.с. 55).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 16 червня 2021 року, ОСОБА_2 на користь адвоката Ткаченка С. О. на виконання умов договору про надання правничої допомоги були сплачені кошти у сумі 14 600 грн. (а.с. 53).

Таким чином, матеріали справи містять належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи у суді першої інстанції, заява про зменшення їх розміру в матеріалах справи відсутня, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу понесені останньою у зв`язку з розглядом даної справи.

Посилання скаржника на те, що ОСОБА_2 є винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 червня 2020 року є безпідставним та спростовується постановою Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року (справа № 371/548/20), якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Посилання скаржника на те, що автомобіль Hundai під керуванням останнього, не змінював напрямок свого руху, скаржник не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення п. 10.1. ПДР, постанова щодо притягнення скаржника до адміністративної відповідальності, відсутня, є безпідставними, оскільки зазначені посилання не входять до предмету доказування.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц є безпідставним, оскільки у зазначеній справі встановлені інші фактичні обставини, які є відмінними від обставин цієї справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

В. А. Нежура