Справа № 570/3536/21
Номер провадження 2/570/1210/2021
У Х В А Л А

"15" листопада 2021 р.

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

представників сторін - адвокатів Ошурка Й.М., Рашка В.Г., Штогрін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне (підготовче судове засідання)цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Самсонюк Федір Павлович про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування клопотання представник позивача зазначає, що 05 липня 2018 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) було укладено Договір дарування, посвідчений 05.07.2018 року Самсонюком Ф.П., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №877.

Відповідно до п.1.1. цього Договору Дарувальник передав, а Обдаровуваний прийняв у дар належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер якої :04:009:0210, що розташована на території Бронниківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з п. 1.2 зазначеного Договору право власності на земельну ділянку, що відчужується, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 122471385, сформованого ОСОБА_3 , державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області 02 травня 2018 року, номер запису про право власності: 25954888, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підставою виникнення права власності є Наказ виданий Головним управлінням Держгеокадастру в Рівненській області №17-348/16-18-СГ від 14.02.2018 року та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-017, виданий ОСОБА_4 , державним кадастровим реєстратором Відділу у Рівненському районі Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 28.09.2017 року.

Проте такий договір дарування ОСОБА_1 не підписував, а підпис у договорі у графі «Дарувальник» належить не ОСОБА_1 .

Приватному нотаріусу Самсонюку Ф.П. були надані документи для вивчення можливості продажу земельної ділянки кадастровий номер :04:009:0210, яка належить ОСОБА_1

05 липня 2018 року ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області, було посвідчено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :04:009:0210 в той час, як ОСОБА_1 виїхав за межі України 03.07.2018 року і повернувся 06.07.2018 року, а отже не міг фізично бути в м. Рівному 05 липня 2018 року при підписанні договору дарування №877.

Оскільки право власності від позивача до відповідача перейшло на підставі договору дарування, який позивач не підписував, існує необхідність дослідження даного договору у суді.

Як зазначено у ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Також для об`єктивного розгляду даної цивільної справи є необхідним витребувати копії документів, на підставі яких було реєстровано права власності за відповідачем ОСОБА_2 , та підтвердженням того, що позивач не підписував договір дарування.

За наведеного просить суд забезпечити докази шляхом витребування у приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Федора Павловича (за адресою: 33000 м. Рівне вул. Гагаріна, 67) оригіналу та копії договору дарування, посвідчений 05.07.2018 року Самсонюком Ф.П., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №877, укладеного між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний), щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:009:0210, що розташована на території Бронниківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; а також копії документів які були використанні Приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Федором Павловичем при укладанні договору дарування між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний), за реєстровим № 877 від 05 липня 2018 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву про забезпечення доказів з підстав, що у ній викладені.

Представник відповідача та представник третьої особи заперечують проти задоволення заяви.

Зазначають, що заявник не довів, що з часом засіб доказування може бути втрачений або його подання згодом буде неможливим чи утрудненим. По суті подане клопотання є заявою про витребування доказів. А тому просять відмовити у задоволенні поданої заяви.

Заслухавши пояснення учасників процесу суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення доказів (подана заява містить назву «клопотання) слід відмовити з наступних підстав.

Представник позивача зазначає, що 05 липня 2018 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) було укладено Договір дарування, посвідчений 05.07.2018 року Самсонюком Ф.П., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №877.

Відповідно до п.1.1. цього Договору Дарувальник передав, а Обдаровуваний прийняв у дар належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер якої :04:009:0210, що розташована на території Бронниківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Оскільки право власності від позивача до відповідача перейшло на підставі договору дарування №877, який позивач не підписував, існує необхідність дослідження даного договору у суді.

Також для об`єктивного розгляду даної цивільної справи є необхідним витребувати копії документів, на підставі яких було реєстровано права власності за відповідачем ОСОБА_2 , та підтвердженням того, що позивач не підписував договір дарування №877.

Суд зауважує, що поняття «витребування доказів» та «забезпечення доказів шляхом їх витребування» не є тотожними.

Зокрема, суд має забезпечити докази лише у тому разі, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (ч.1 ст.116 ЦПК України).

Інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Так, у заяві про забезпечення доказів мають зазначатися обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а у клопотанні про витребування доказів - відомості про неможливість отримання таких доказів особисто. Саме такі обставини відрізняють заяву про забезпечення доказів від клопотання про витребування доказів.

Крім того, ухвала про витребування доказів та ухвала про забезпечення доказів є різними за свою правовою природою та мають різний порядок оскарження, а саме ухвала щодо витребування доказів окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, а ухвала щодо забезпечення доказів підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Отже, процесуальний закон встановлює можливість вжиття судом заходів забезпечення доказів лише за сукупності певних обставин, однією з яких є те, що із часом засіб доказування може бути втрачений або його подання згодом буде неможливим чи утрудненим.

Наявність такої обставини для застосування заходів забезпечення позову є обов`язковою, на що прямо вказує стаття 117 ЦПК України, а тому суд з урахуванням наведених заявником мотивів забезпечення доказів суд має пересвідчитися у тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Суд за відповідною заявою має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України).

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Отже забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 635/7732/19 (провадження № 61-19460ск20).

При цьому, відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Відповідно до частини 1 статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Представником позивача не наведено жодних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість забезпечення доказів та які вказують на наявність ризику втрати цих доказів або підстав припускати, що збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ні зі змісту заяви про забезпечення доказів, ні з пояснень сторін під час її розгляду у судовому засіданні вони не вбачаються.

Крім цього, з огляду на предмет позову процесуальні дії щодо подання і витребування доказів можуть і повинні вчинятися сторонами, а за наявності в них труднощів з отриманням доказів судом, в загальному порядку, а не в порядку забезпечення доказів.

Також суд звертає увагу представника позивача на те, що недотримання порядку забезпечення доказів має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 910/14672/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/9394/17 та від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/9971/17).

За наведеного немає підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 259 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 15 листопада 2021 р.