Дата документу 18.10.2021 Справа № 335/64/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/64/21 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/3148/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур» до ОСОБА_1 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вознесіння» про відшкодування шкоди, завданої знищенням майна,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ТОВ «Улісс-Тур» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСББ «Вознесіння» про відшкодування шкоди, завданої знищенням майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 серпня 2006 року, укладеного між ТОВ «Аркадія Л» та ТОВ «Улісс-Тур», товариством придбано у приватну власність 79/100 частин нежитлового приміщення 189, підвалу літера А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі: димохід висотою 18 метрів, виготовлений із сталевої труби діаметром 1200 мм, товщиною 6 мм, вартістю 42 800,00 грн., а також тельфер електричний, Т1,0/1,2, рік виготовлення 1986, вартістю 4750,00 грн., про що того ж дня складено відповідний акт приймання-передачі.

17 жовтня 2019 року працівниками ТОВ «Улісс-Тур» при огляді вищевказаного нежитлового приміщення виявлено, що частина майна, а саме: труба котельної (димохід) та тельфер на монорельсі, зникли.

Товариство 18 жовтня 2019 року звернулось до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення - крадіжки. На підставі зазначеної заяви 27 листопада 2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003038 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України. 23 грудня 2019 року директора ТОВ «Улісс-Тур» Маловічка Г.А. визнано представником потерпілого.

При ознайомленні з матеріалами вказаного кримінального провадження було встановлено, що належні ТОВ «Улісс-Тур» на праві власності димохід та тельфер електричний були демонтовані за вказівкою голови ОСББ «Вознесіння» ОСОБА_1 .

Вважало, що ОСОБА_1 , будучи головою ОСББ «Вознесіння» та діючи від імені останнього, без законних підстав, всупереч установленому законом порядку самовільно розпорядилась власністю ТОВ «Улісс-Тур» шляхом надання дозволу та демонтування димоходу та тельферу електричного, чим спричинила майнову шкоду товариству на загальну суму 47 550,00 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСББ «Вознесіння» суму завданої протиправними діями майнової шкоди у розмірі 47 550,00 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Улісс-Тур» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність обов`язку доведення правомірності придбання ТОВ «Аркадія Л» вказаного майна, не спростування права власності товариства на зазначене майно, прийняття судом доказу відповіді Департаменту комунальної власності та приватизації від 30 березня 2021 року №1595/01/01-07/1771, з порушенням вимог ст.ст. 2, 6, 12, 222 ЦПК України, здійснення товариством користування майном на законних підставах, т на те, що положення ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, незалучення до участі у справі попереднього власника майна не може бути у цьому випадку підставою для відмови в задоволенні позову, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСББ «Вознесіння» в особі представника Єренка Д.В. подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що до моменту переходу права власності на приміщення до ТОВ «Аркадія Л» майно, яке по своїх функції є обладнанням, яке обслуговувало весь будинок, було демонтовано та передано третім особам, ТОВ «Аркадія Л» не могло передавати по акту приймання-передачі обладнання котельної, з комунальної власності будинок було передано ОСББ «Вознесіння» з усіма комунікаціями, в тому числі і вищезазначеною трубою, а тому ОСББ «Вознесіння» є власником вказаного майна, позивачу було направлено копію клопотання про долучення доказів, яке він отримав 05 травня 2021 року, а тому мав можливість надати заперечення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту належності позивачу на праві власності демонтованого майна, у зв`язку з чим позивач не є особою, якій завдано збитки у результаті порушення цивільного права.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 19 серпня 2006 року між ТОВ «Аркадія Л» в особі директора Свідіна С.В. та ТОВ «Улісс-Тур» в особі директора Маловічко О.А. укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. та зареєстрований у реєстрі за №1930, згідно з яким ТОВ «Аркадія Л» продало, а ТОВ «Улісс-Тур» придбало 79/100 частин нежитлового приміщення 189, підвалу літера А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: коридор №1 площею 2,9 кв.м, коридор №1а, площею 4,9 кв.м, кімнату №2, площею 314,8 кв.м, кімнату №3, площею 9,4 кв.м, кімнату №7, площею 139,5 кв.м, туалет №8, площею 1,5 кв.м, кладову №9, площею 2,0 кв.м, кімнату №10, площею 21,1 кв.м, загальною площею 496 кв.м.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №187412853 від 04 листопада 2019 року нежиле приміщення підвалу літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Запоріжжя, частка власності 21/100, та на праві приватної власності ТОВ «Улісс-Тур», частка власності 79/100, підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу, 1930, від 19 серпня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І.

ОСББ «Вознесіння» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 17 жовтня 2016 року, є юридичною особою, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 72, керівник Кучеренко Т.О.

Відповідно до акту приймання-передачі від 19 серпня 2006 року ТОВ «Аркадія Л» передало, а ТОВ «Улісс-Тур» прийняв та оплатив основні засоби, що знаходяться у 79/100 частини нежитлового приміщення 189 підвалу літ. А-5, зокрема: димохід висотою 18 метрів, виготовлений із сталевої труби діаметром 1200 мм, товщиною 6 мм, вартістю 42800,00 грн., а також тельфер електричний, Т1,0/1,2, рік виготовлення 1986, вартістю 4750,00 грн.

Згідно з актом прийому-передачі від 21 вересня 2006 року до договору купівлі-продажу від 19 серпня 2006 року ТОВ «Аркадія Л» передало ТОВ «Улісс-Тур» разом із майном наступне обладнання, зокрема: труба котельної зовнішня (сталева) діаметром 1,2 метра довжиною 18 метрів; тельфер на монорельсі (довжина 4 метри).

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Улісс-Тур» посилалось на завдання йому шкоди внаслідок демонтування ОСББ «Вознесіння» димоходу висотою 18 метрів, виготовленого із сталевої труби діаметром 1200 мм, товщиною 6 мм, а також тельферу електричного, ТІ,0/1,2, рік виготовлення 1986, загальна вартість становить 47 550 грн.

ОСОБА_1 , ОСББ «Вознесіння» факт демонтування ОСББ «Вознесіння» димоходу та тельферу електричного визнано.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) (стаття 22 ЦК України).

Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних непереборних обставин, в той же час позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки, позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана майну, яке належить позивачу на праві власності та в цій частині тягар доведення покладається саме на позивача.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності набуття ТОВ «Улісс-Тур» права власності на димохід та тельфер електричний.

Так, договір купівлі-продажу від 19 серпня 2006 року між ТОВ «Аркадія Л» та ТОВ «Улісс-Тур» містить чіткий перелік майна, право власності за яким передавалось у власність позивача: коридор №1 площею 2,9 кв.м, коридор №1а, площею 4,9 кв.м, кімната №2, площею 314,8 кв.м, кімната №3, площею 9,4 кв.м, кімната №7, площею 139,5 кв.м, туалет №8, площею 1,5 кв.м, кладова №9, площею 2,0 кв.м, кімната №10, площею 21,1 кв.м.

Димохід висотою 18 метрів, виготовлений із сталевої труби діаметром 1200 мм, товщиною 6 мм, вартістю 42 800,00 грн., а також тельфер електричний, Т1,0/1,2, рік виготовлення 1986, вартістю 4750,00 грн., у вказаному договорі не зазначені.

Акти приймання-передачі від 19 серпня 2006 року та 21 вересня 2006 року не є правовстановлюючими документами.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено правомірність передання ТОВ «Аркадія Л» права власності на вказане майно, попередню наявність у ТОВ «Аркадія Л» такого права власності, а отже й розпорядження ним.

Так, згідно з договором №171 купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності від 04 серпня 2006 року між управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та ТОВ «Аркадія Л», посвідченим 07 серпня 2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. та зареєстрованим у реєстрі за №4456, товариству було передано право власності на комунальне майно м. Запоріжжя шляхом приватизації способом викупу, об`єктом приватизації є 79/100 частин нежитлового приміщення 189, підвалу літера А-5, загальною площею за внутрішніми замірами 496,1 кв.м, а саме: коридор №1 площею 2,9 кв. м., коридор №1 а, площею 4,9 кв. м., кімната №2, площею 314, 8 кв. м., кімната №3, площею 9,4 кв. м., кімната №7, площею 139,5 кв. м., туалет №8, площею 1,5 кв.м, кладова №9, площею 2,0 кв. м., кімнату №10, площею 21,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту прийому-передачі об`єкта приватизації - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , від 08 серпня 2006 року управління у справах приватизації Запорізької міської ради передало, а ТОВ «Аркадія Л» прийняло проданий способом викупу об`єкт приватизації: нежитлове приміщення № 189 напівпідвалу (літера А-5) загальною площею за внутрішніми замірами 496,1 кв.м, а саме: коридор № 1 площею 2,9 кв.м; коридор № 1а площею 4.9 кв.м; кімнату № 2 площею 314,8 кв.м; кімнату № 3 площею 9,4 кв.м; кімнату № 7 площею 139,5 кв.м; туалет № 8 площею 1,5 кв.м; кладову № 9 площею 2,0 кв.м; кімнату № 10 площею 21,1 кв.м, що складає 79/100 частин приміщення № 189 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, договір купівлі-продажу №171 від 04.08.2006 та акт приймання передачі від 08.08.2006 не підтверджують переходу до ТОВ «Аркадія Л» права власності на димохід та тельфер електричний, що знаходились за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказані споруди та обладнання не були об`єктом приватизації та не передавалися ТОВ «Аркадія Л» від управління у справах приватизації Запорізької міської ради.

Згідно відповіді Департаменту комунальної власності та приватизації від 30 березня 2021 року № 1595/01/01-07/1771, яка надана на адвокатський запит, нежитлове приміщення № 189 підвалу (літ. А-5) площею 496,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передавалось у користування ТОВ «Аркадія Л» за договором оренди від 17серпня 2014 року № 1161/д без труби котельні. Вказана труба разом з нежитловим приміщенням № 189 до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, не включалась і приватизації не підлягала.

Будь-які інші об`єкти за договором купівлі-продажу від 04.08.2006 № 171, ніж ті, що визначені п. 1.2 вказаного договору, не відчужувались.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність спричинення позивачу майнової шкоди знищенням майна, яке йому не належало, є правильним.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність обов`язку доведення правомірності придбання ТОВ «Аркадія Л» вказаного майна не заслуговує на увагу, оскільки ТОВ «Улісс-Тур» обґрунтовувало набуття права власності на димохід висотою 18 метрів, виготовлений із сталевої труби діаметром 1200 мм, товщиною 6 мм, вартістю 42 800,00 грн., та тельфер електричний, Т1,0/1,2, рік виготовлення 1986, вартістю 4750,00 грн., саме на підставі договору купівлі-продажу з ТОВ «Аркадія Л».

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Улісс-Тур» про здійснення товариством користування майном на законних підставах не підтверджено належними доказами, а отже є припущеннями.

Так, ТОВ «Улісс-Тур» зазначало, що положення ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, в той же час доказів такого законного володіння позивачем не надано.

Відповідно до статті 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 83 ЦПК України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

08 квітня 2021 року ОСББ «Вознесіння» було подано через канцелярію суду клопотання про долучення доказів, а саме адвокатського запиту та відповіді на адвокатській запит від Департаменту комунальної власності та приватизації від 30 березня 2021 року №1595/01/01-07/1771. До клопотання були долучені докази направлення вказаних документів на адресу позивача.

В судовому засіданні 18 травня 2021 року представник позивача не заперечував проти отримання вказаних документів, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання від 18 травня 2021 року (а.с126-128, 129).

ТОВ «Улісс-Тур» не скористалось своїм правом подати заперечення на долучення вказаних доказів до матеріалів справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова