КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/7245/21

21 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Віценка Артема Геннадійовича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Скрипник О.Г., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державних виконавців Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, скасування постанови про арешт майна боржника,-

в с т а н о в и в:

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність державних виконавців Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), просив скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника.

На обґрунтування вимог скарги зазначав, що він, як боржник у виконавчому провадженні, не отримував від державних виконавців Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 30684748 від 19.10.2012 року, про існування вказаного виконавчого провадження йому не було відомо, він випадково дізнався про наявність в Державному реєстрі речових прав накладених арештів та заборон відчуження на все його майно.

Зазначає, що з метою перевірки вказаної інформації він направив електронне звернення до Центрального міжрегіонального управління юстиції щодо отримання інформації. Листом від 08.12.2020року № Д-5191 № Д-5076 Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило, що на виконанні у Подільському РВДВС міста Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 30684748, в якому 19.10.2012 старшим державним виконавцем Мартиненко В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 24.10.2014 старшим державним виконавцем Ярчук Н.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 29.01.2015 - постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує на те, що він звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, однак, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.04.2021 у справі № 758/694/21 провадження у справі було закрито у зв`язку з чим, 12 квітня 2021 року він звернувся до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про направлення йому копій постанов у виконавчому провадженні, та просив повідомити з яких причин жоден документ виконавчого провадження на його адресу не надсилався. Проте, станом на дату подання даної скарги, копії постанов йому не направлені, відповіді не надано, незаконний арешт не знято.

З огляду на вище викладене, просив суд скасувати постанову старшого державного виконавця Мартиненко В.В. від 19.10.2012 року про відкриття виконавчого провадження № 30684748, постанову старшого державного виконавця Ярчук Н.В. від 24.10.2014 року у виконавчому провадженні № 30684748 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зняти арешт та заборону відчуження з його майна.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Мартиненко В.В. , скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №30684748 від 19.10.2012 залишено без задоволення;

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Ярчук Н.В. ВП №30684748 від 24.10.2014 про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, залишено без задоволення;

Вимогу ОСОБА_1 про зняття арешту та заборону відчуження з усього належного на праві власності ОСОБА_1 майна, накладеного постановою старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Ярчук Н.В. від 24.10.2014 у виконавчому провадженні № 30684748, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 08 липня 2021 року представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Віценко Артем Геннадійович направив апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року та прийняти нове судове рішення, яким скаргу задовольнити; скасувати постанову державного виконавця Мартиненко В.В. від 19 жовтня 2012 року про відкриття виконавчого провадження № 30684748; скасувати постанову старшого державного виконавця Ярчук Н.В. від 24 жовтня 2014 року у виконавчому провадженні № 30684748 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зняти арешт та заборону відчуження з усього належного на праві власності ОСОБА_1 майна, що накладений постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Ярчук Н.В. від 24 жовтня 2014 року у виконавчому провадженні № 30684748.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального права.

Зазначає що, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що скаржнику не направлялась копія жодної постанови у ВП № 30684748, про вказане виконавче провадження йому нічого відомо не було. Скаржник намагався захистити самостійно свої права у суді в позовному провадженні, звернувшись до Подільського районного суду м.Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна. Проте, провадження у даній справі 09 квітня 2021 року було закрито з тих підстав, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження. З огляду на зазначене, на наступний робочий день з моменту винесення судом ухвали про закриття провадження у справі, скаржник звернувся до виконавчої служби в порядку Закону України «Про виконавче провадження», тобто, всі дії на захист своїх прав вчинив в межах встановленого строку.

Вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував, що неповідомлення боржника у встановленому порядку про відкриття виконавчого провадження, проведення виконавчих дій та винесення постанов без повідомлення боржника спричиняє незаконність документів виконавчого провадження, що є підставою для їх скасування та захисту прав особи, яка звернулася із скаргою.

Також вважає, що суд першої інстанції не врахував, що жодних доказів того, що державним виконавцем були вжиті всі необхідні заходи для повідомлення боржника про відкриття відносно нього виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження немає.

В судове засідання апеляційного суду скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Віценко Артем Геннадійович, представник Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 грудня 2020 року на електронне звернення ОСОБА_1 від 26 листопада 2020 року було надано відповідь, в якій зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 30684748 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва № 2-856 від 19.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу у розмірі 15220, 40 грн. 19 січня 2012 року старшим державним виконавцем Мартиненко В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 24 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Ярчук Н. В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 29 січня 2015 року старшим державним виконавцем Ярчук Н. В., у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Також, на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 33813464 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва № 2-3269/11 від 10.08.2012 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 143000,23 грн.

15 серпня 2012 року державним виконавцем Хачатуровою В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 22 жовтня 2012 року державним виконавцем Мартиненко В.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27 листопада 2015 року державним виконавцем Вегерою О.Д., у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 33825895 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3269/11 від 10.08.2012 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 915,98 грн., по 457,99 грн.16 вересня 2012 року державним виконавцем Хачатуровою В.О. винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження. 30 жовтня 2014 року державним виконавцем Ярчук Н. В., у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення, відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу .

Зазначали, що надати більш детальну інформацію по вищезазначеним виконавчим провадженням неможливо, у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну зберігання, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністра юстиції України №1829/5 від 07.06.2017. (а.с. 6-7)

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, закрито. (а.с. 9)

12 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Віценко А.Г. звертався до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою, в якій просив надіслати ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження № 30684748, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2014 року у виконавчому провадженні № 30684748 та інші постанови, які були винесені у зазначеному виконавчому провадженні. Також просив повідомити, з яких причин копії постанов у виконавчому провадженні № 30684748 боржнику не надходили та просив скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. ( а.с. 10)

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державних виконавців Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, скасування постанови про арешт майна боржника, суд першої інстанції посилався на недоведеність та необґрунтованість доводів скарги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 1 Закону України про виконавче провадження" ( в редакції на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)-це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду і ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної на час вчинення виконавчих дій) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2,5,6 ст. 25 Закону України про виконавче провадження" ( в редакції на час вчинення виконавчих дій), державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець

одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної на час вчинення виконавчих дій) заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної на час вчинення виконавчих дій) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної на час вчинення виконавчих дій) копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилається не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другої цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З досліджених судом доказів вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 30684748 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м.Києва № 2-856 від 19.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ " ВіЕйБі Банк" боргу у розмірі 15 220,40 грн. була винесена старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Мартиненко В.В. 19.01.2012 року. 24 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Ярчук Н. В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 29 січня 2015 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Ярчук Н. В., у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення,відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зі скаргою на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його майно, як боржника у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м.Києва 24 травня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 грудня 2020 року на електронне звернення ОСОБА_1 від 26 листопада 2020 року вбачається, що надати більш детальну інформацію по виконавчому провадженню № 30684748 неможливо у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністра юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року.

З огляду на те, що матеріали виконавчого провадження № 30684748 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м.Києва № 2-856 від 19.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ " ВіЕйБі Банк" боргу у розмірі 15 220,40 грн. знищені за закінчення встановленого строку їх зберігання, а скаржник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що копії оскаржуваних постанов державного виконавця йому не направлялись, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність вказаних вимог скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

29 січня 2015 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Ярчук Н. В., у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення,відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

З огляду на те, що положення ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не визначають такої підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, як повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у державного виконавця підстав для скасування арешту з майна боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та про правомірність вказаних дій державного виконавця.

Враховуючи, що дії старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Ярчук Н. В. щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 січня 2015 року, є правомірними та законними, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про залишення скаргиОСОБА_1 без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду першої інстанції та про те, що судове рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відхиляє, так як суд об`єктивно дослідив надані докази, надав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення з дотримання норм процесуального права та вірно застосував норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Віценка Артема Геннадійовича залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Віценка Артема Геннадійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: