Провадження № 2/344/3233/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначила, що я вона власником 1/2 частки двокімнатної квартири, що розташована по АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частки цієї квартири є ОСОБА_2 . Загальна площа квартири становить 48,4 кв.м, житлова площа - 27,7 кв.м. Квартира складається з житлової кімнати площею 16 кв.м, житлової кімнати площею 11,7 кв.м з лоджією, кухні, вбиральні, ванної кімнати та коридору.

Зазначає, що вона зареєстрована у вказаній квартирі з 10.03.1989 року, що засвідчено довідкою Івано-Франківської міської ради від 12.05.2021 року № С/9410. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди в користуванні належною позивачці квартирою, вона тимчасово проживає в будинку свого батька в АДРЕСА_2 . Рахунки за оплату комунальних послуг оформлені на відповідача. Зокрема, за послуги теплопостачання та гарячої води відкрито рахунок № НОМЕР_1 у ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго».

Позивач постійно сплачую 1/2 частку витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема за газопостачання, доставку газу, вивезення побутових відходів, утримання будинку та прибудинкової території. ОСОБА_2 отримує грошову готівкову субсидію, яку не витрачає на оплату комунальних послуг, оскільки 1/2 частку цих послуг оплачую позивачка.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.10.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. В задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя відмовлено.

Оскільки позивач не може дійти згоди з відповідачем з приводу користування квартирою та оплати житлово-комунальних послуг, просить суд встановити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 порядок користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни ідеальних часток у праві спільної часткової власності та виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,7 кв.м. з лоджією, а в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16 кв.м.; кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити у спільному користуванні співвласників квартири, та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

28.07.2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що у спірній квартирі він проживає сам уже протягом останніх 7 років, дану квартиру він викупив за 40 000 Доларів США. Він не чинив ніколи і не чинить на даний час перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою. Позивач з власної ініціативи переїхала на постійне проживання до своїх батьків у с.Григорівка, Чернігівської області. У вересні 2014 року приїжджала на 2 тижні у Івано-Франківськ. Потім ще через рік приїжджала на 3 тижні. ОСОБА_1 сплачує свою частку комунальних платежів не в повному обсязі та нерегулярно. Вважає, що спірну квартиру неможливо поділити, виділивши в окреме проживання кімнати, оскільки спільне проживання з позивачкою є неможливим. Зазначає, що на даний час ухвалою Верховного суду від 19.04.2021 року відкрито касаційне провадження за його скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.10.2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12.01.2021 року в частині позовних вимог щодо поділу майна подружжя.

09.08.2021 року представником позивача адвокатом Ковалюх В.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, який обґрунтовує тим, що предмет та підстави позову, ОСОБА_1 не є ідентичними позовним вимогам ОСОБА_2 , який має переглядатись Верховним судом, оскільки ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на всю квартиру по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 просить встановити право користування вищевказаною квартирою. Твердження ОСОБА_2 про те, що він ніколи не чинив перешкод у користуванні належною ОСОБА_1 часткою двокімнатної квартири необґрунтовані. Протягом останні двох років вона сплачує ? частку витрат за надання комунальних послуг. Фактично між сторонами встановлено порядок оплати комунальних послуг. Встановлення судом порядку користування квартирою дасть їй можливість оформити окремі рахунки на оплату комунальних послуг. Позиція відповідача про неможливість встановлення порядку користування квартирою спростовується фактичними обставинами справи, а саме: квартира двокімнатна і кожен із співвласників має право власності на ? частку. Кожному із співвласників можливо виділити по одній кімнаті, в якій він буде проживати, а іншими приміщеннями сторони по справі можуть користуватись спільно.

30.08.2021 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, які обґрунтовує тим, що він перебував за кордоном в США на заробітках та за 2 роки 2 місяці передав дружині з донькою 40 000 Доларів США. За ці гроші дочка та її чоловік купили у м.Бровари квартиру та автомобіль. Колишня дружина останні 5 років у м.Івано-Франківськ не приїжджала. На дзвінки та смс повідомлення не відповідає. Нерегулярно сплачує комунальні платежі, відмовляється оплачувати свою частку необхідних витрат на утримання квартири у належному стані. Квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а не часткової, як зазначає позивач. Зазначає, що має намір оформити договір довічного утримання та поховання, оскільки проживає сам та квартиру необхідно утримувати в належному стані, а тому йому необхідно оформити право власності на всю квартиру. Окрім того, відповідач вказує на те, що проживання в одній квартирі з позивачем буде загрозою для здоров`я та життя.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив з приводу їх задоволення з підстав наведених від відзиві на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порядку користування квартирою, що належить на праві спільної власності сторонам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності від 20.02.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_3 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2003 року, де окрім зазначеного вище, містяться відомості про те, що частки сторін у спірному майні становлять по 1/2 кожному.

ОСОБА_1 зверталась до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» із заявою в якій просила розділити особовий рахунок № НОМЕР_1 на два окремих особових рахунки, відповідно до часток співвласників вищевказаної квартири зі сплатою кожним із співвласників 1/2 частки вартості наданих підприємством послуг.

Згідно довідки Григорівської сільської ради Бахмацього району Чернігівської області від 17.07.2019 року №311 ОСОБА_1 , 1951 року народження, проживає за адресою АДРЕСА_2 без реєстрації місця проживання з батьком ОСОБА_3 , здійснює за ним догляд.

16.03.2020 року заступником директора ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» листом повідомлено ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 категорично заперечував проти відкриття окремого рахунку на умовну квартиру АДРЕСА_4 та вимагав його скасування, мотивуючи тим, що це негативно вплине на надання йому субсидії та тим, що сторони офіційно не розлучені і перебувають в шлюбі. ДМП «ІФТКЕ» змушене ліквідувати окремий рахунок відкритий за заявою ОСОБА_1 . Нарахування плати за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, що надаються до квартири АДРЕСА_3 за квітень 2020 року буде проведено одним рахунком, що відкритий на ім`я ОСОБА_2 .

Окрім того, ОСОБА_1 зверталась до КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» із заявою, в якій просила розділити особовий рахунок № НОМЕР_2 на два окремі особові рахунки, відповідно до часток співвласників вищевказаної квартири зі сплатою кожним із співласників 1/2 частки вартості наданих підприємством послуг.

У відповідь 19.12.2019 року в.о. директора КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» Ярощук Н. листом повідомила ОСОБА_1 , що КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» не вправі самостійно здійснити розподіл особових рахунків за кв. АДРЕСА_3 , та рекомендовано звернутись до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.10.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.15).

З листа Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.05.2020 року вбачається, що Департаментом соціальної політики за адресою: вул.Вовчинецька, 200/19 призначено субсидію ОСОБА_2 на 2-х осіб, враховуючи доходи ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.02.2021 року вбачається, що Департаментом соціальної політики ОСОБА_2 призначено грошову готівкову субсидію з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року.

З копій квитанції вбачається, що ОСОБА_1 протягом 2021 року здійснювала оплату житлово-комунальних послуг ( квартира АДРЕСА_3 ).

З довідки №7208 про реєстрацію місця проживання особи від 12.05.2021 року за відомостями Управління реєстраціних процедур Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10.03.1989 року.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15.

Згідно копії технічного паспорту на квартиру квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 48,4 кв.м., складається з двох кімнат, в тому числі 1-а кімната 16,10 кв.м., 2-га площею 11.60 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., кухня площею 7,5 кв.м., кладовка площею 0,8 кв.м.

Позивач зазначила, що не може дійти згоди з відповідачем з приводу користування квартирою та оплати житлово-комунальних послуг.

Позивачем запропоновано встановлення порядку користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни ідеальних часток у праві спільної часткової власності, а саме запропоновано виділити в її користування житлову кімнату площею 11,7 кв.м. з лоджією, а в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16,1 кв.м.; кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

Відповідач заперечив проти встановлення порядку користування квартирою, оскільки зазначає, що проживання з позивачем є неможливим.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення оскільки встановлено наявність правових підстав для встановлення між сторонами порядку користування квартирою, з урахуванням часток кожного власника у праві спільної часткової власності. Позивач погодилася на виділення їй у користування кімнати меншої площі, такий порядок користування житловими приміщеннями, буде справедливим, оскільки шлюб між сторонами розірвано, та забезпечить їх інтереси.

Запропонований позивачем варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість сумісного проживання з позивачем у квартирі, оскільки ОСОБА_1 є співвласником квартири та не може бути обмежена у праві користування своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З квитанції до прибуткового касового ордера № 40 від 01.07.2021 року вбачається, що адвокатом Ковалюх В.М. прийнято від ОСОБА_1 5000,00 грн. на підставі договору про правову допомогу від 04.05.2020 року.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представником позивача подано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 02.07.2021 року, з якого вбачається, що адвокат Ковалюх В.М. в період з 04.05.2020 року по день ухвалення судового рішення надав ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до Договору про правову допомогу від 04.05.2020 року, а саме: зустріч з клієнтом, вислуховування його розповіді та усна консультація з юридичних питань кількістю 0,5 годин, вартість послуги 500 грн.; виготовлення та направлення запитів до Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації кількістю годин 0,5, вартістю 500 грн.; вивчення документів, судової практики та формування правової позиції у справі кількістю 1 година, вартістю 1000 грн.; підготовка позовної заяви, виготовлення копії документів та подання їх до суду кількістю 3 години, вартістю 3000 грн.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою підлягає задоволено, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Окрім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви до суду.

Керуючись ст. 41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 358 ЦК України, ст.ст. 2,4,12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_3 наступним чином: виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,6 кв.м. з лоджією, виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16,1 кв.м., залишити у спiльному коpистуваннi ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коридор площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м., кладовку площею 0,8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок, та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2021 року