Справа № 289/989/21
Номер провадження 2/289/528/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

з участю секретаря судового засідання - Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що з 04 вересня 1982 року по 11 грудня 2009 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 . Під час шлюбу вони за спільні кошти побудували вищевказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами. 13 червня 2007 року між подружжям ОСОБА_8 у присутності свідків було проведено поділ майна, про що складено договір добровільного поділу у вигляді розписки, згідно якої ОСОБА_7 свою частку у вище переліченому нерухомому майні відчужив на користь позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, а спадкоємцями після його смерті є відповідачі, які не визнають право власності позивача на спірне нерухоме майно, що стало підставою для звернення до суду з наведеним позовом.

Ухвалою судді від 24.06.2021 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з тих же підстав та пояснили, що підставою звернення до суду з даним позовом стало не визнання відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності позивача на вказаний вище житловий будинок.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, однак звернулись до суду з заявами, в яких просять справу розглянути без їх участі, позов визнають (а.с. 67-75).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до суду не з`явилися, однак, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 110, 111), причини неявки до суду не повідомили, тому суд, враховуючи думку позивача та її представника, які не заперечували проти розгляду справи без участі вказаних відповідачів, розглянув справу без їх участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 04 вересня 1982 року по 11 грудня 2009 року позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 , від якого вони мають дітей, які є відповідачами по справі (а.с. 8-9, 12-16).

Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується виписками із погосподарських книг Пилиповицького старостинського округу Радомишльської міської ради №1 за 1986-2005 роки, №1 за 2006-2010 роки, №1 за 2011-2015 роки, №1 за 2016-2020 роки, згідно яких головою наведеного домогосподарства є ОСОБА_7 та за ним рахується вказаний житловий будинок, а також технічним паспортом від 24.12.2020 (а.с. 18-20, 23-27).

Пунктом 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою та документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Отже, вказані виписки з погосподарських книг, які видано Пилиповицьким старостинським округом згідно п. 42 наведеного вище Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є документами які можуть бути поданими для державної реєстрації права власності державному реєстратору, оскільки будівництво вказаного будинку було закінчено до 05.08.1992 року, тобто ці виписки підтверджують право власності на спірний будинок.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Вказаний факт підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 10).

Згідно довідки Пилиповицького старостинського округу №04-04/13/355 від 17.09.2020 на день смерті ОСОБА_7 в спірному будинку, крім померлого, були зареєстровані та проживали позивач, сини ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , онука ОСОБА_9 , а зареєстровані та не проживали сини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 28).

Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62901799 від 15.12.2020 підтверджується те, що після смерті ОСОБА_7 15 грудня 2020 року була заведена спадкова справа №156/2020 (а.с. 11).

З дослідженої в судовому засіданні письмової розписки (а.с. 29) та показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_7 13 червня 2007 року належну йому частку у спірному нерухомому майні передав позивачу за що отримав від останньої чотири тисячі гривень.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

Цивільний кодекс України станом на 13 червня 2007 року, тобто на дату надання вказаної розписки, містив наступні вимоги:

1.Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України).

2.Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

3.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

4.Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України).

5.Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 ЦК України).

6.Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 657 ЦК України).

У пункті 8 постанови Пленуму №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Верховний Суд України роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

За змістом пункту 12 вказаної постанови Пленуму ВСУ не може доводитися показанням свідків виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину прямо визначені у ЦК, зокрема у ч. 2 ст. 937 ЦК, ч. 3 ст. 949 ЦК.

Отже, досліджена судом розписка від 13 червня 2007 року та показання свідків не підтверджують факт укладення між ОСОБА_7 та позивачем договору про відчуження на користь останньої належної ОСОБА_7 Ѕ частини спірного будинку, оскільки даний правочин укладено без його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Таким чином, позивач в суді не довела належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами той факт, що між нею та ОСОБА_7 у 2007 році було укладено договір про відчуження останнім на її користь належної ОСОБА_7 частки у спірному жилому будинку, що є підставою для часткового задоволення позову.

Зокрема, суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння, яка нею набута за час шлюбу з ОСОБА_7 , оскільки право власності на цю частину не визнається відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 60, 64 СК України, ст. ст. 209, 210, 334, 640, 657 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання права власності на житловий будинок задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. О. Кириленко