Справа № 569/9297/21
19 жовтня 2021 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Добровчан К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 р. було розірвано шлюб між нею та відповідачем.
Від спільного подружнього життя з відповідачем має неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що на сьогоднішній день дітям 8 та 9 років вони не згадують, не пам`ятають батька та не мають до нього ніяких почуттів, оскільки фактичне припинення шлюбних відносин було ще 2014 року, а дітям на той момент було 1 та 2 роки. Після фактичного припинення сімейних відносин з 2014 року, відповідач жодного разу не проявляв інтерес до успіхів дітей у навчанні, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду (якого постійно потребує ОСОБА_7) лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувався з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює жодних умов для отримання дітьми освіти. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, матеріально їх не утримує, не турбується про їх життя, здоров`я, тому вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно його синів.
Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, вказала, що не заперечує проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було встановлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його синів.
Відповідач в судове засідання не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило.Правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України на підставі ч.10 ст.187 ЦПК України, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Протокольною ухвалою суду від 29 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено, позивач та відповідач з 06 травня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 року в справі №569/4152/15-ц розірвано.
Згідно свідоцтв про народження дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батьком є ОСОБА_2 .
Згідно висновку виконавчого комітету Рівненської міської ради як органу опіки та піклування №08-1567 від 27.08.2021 року, під час бесіди малолітній ОСОБА_5 розповів, що в Рівному він проживає з мамою, старшим братом, дідусем та бабусею. Раніше він з мамою і братом проживав у Німеччині. Зі слів дитини, вихованням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 займається лише мама. ОСОБА_8 не пам`ятає, про нього нічого не розповів. Думку ОСОБА_9 щодо позбавлення його батька батьківських прав з`ясувати не виявилось можливим через хворобу дитини. Відповідно до інформації Центру надання адміністративних послуг у м. Рівному, батько дітей ОСОБА_2 з 18.04.2014 по 26.01.2016 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою він не проживає. Місце перебування ОСОБА_2 для ОСОБА_1 не відоме.
Матеріалами справи встановлено, що син - ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом та має захворювання на ранній дитячий аутизм, порушення комунікативної функції та соціальної взаємодії, стереотипної форми поведінки, що підтверджується медичним висновком про дитину-інваліда віком до 18 років №8 від 19.02.2021 року, виданим Комунальним підприємством «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради та посвідченням про державну соціальну допомогу №074829.
Наказом Міністерства охорони здоров`я №623 від 08.10.2007 року, була розроблена індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда, яка передбачає комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей дитини-інваліда, яка була призначена ОСОБА_3 19.02.2021 року.
Вищезазначене захворювання передбачає постійну потребу у терапевтичних, допоміжних втручаннях лікарів та кваліфікованих консультацій.
Влітку 2020 року позивач з дитиною перебували на стаціонарному лікуванні в умовах матері-дитини у Некомерційному товаристві з обмеженою відповідальністю Дитячий центр kbo м. Мюнхен.
Згідно медичного висновку №1041666 від 23.07.2020 року лікарями було рекомендовано відновити стаціонарне лікування дитини в умовах матері-дитини, оскільки прогноз хронічного хворого хлопчика загалом оцінюють як поганий.
Згідно вищевказаного висновку зазначено, що ОСОБА_7 залежить від довготривалої інтенсивної допомоги (наприклад медикаментозна терапія, допоміжні засоби) та сумнівно чи є доступною потрібна дитині допомога в рідній країні, окрім того вказано, що повернення на Батьківщину серйозно загрожує довгостроковому розвитку хлопчика.
Коштів більше на лікування дитини не мали, а батько жодним чином за всі роки не допомагав у лікуванні дитини.
З позову вбачається, що позивач з дітьми планувала зібрати потрібну суму коштів та повернутися знову на потрібне лікування, згідно рекомендацій, наданих лікарями. Проте не можуть виїхати до Дитячого центру kbo м. Мюнхен, що знаходиться в Німеччині, тому що згідно п.2 ст. 313 Цивільного кодексу України, дитина яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Судом встановлено, що перебування батька дітей не відоме (згідно отриманої судом інформації з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 20 травня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак знято з реєстрації 26.01.2016 р.).
Після фактичного припинення сімейних відносин з 2014 року, відповідач жодного разу не проявляв інтерес до успіхів дітей у навчанні, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду (якого постійно потребує ІНФОРМАЦІЯ_3 ) лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувався з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює жодних умов для отримання дітьми освіти.
Також, з матеріалів справи вбачається, що станом на сьогодні у дітей від імені матері, як законного представника, заключні декларації №001-ХАЕ2-9АА0 та №0001-0К9Р-9АА0 з сімейним лікарем КНП ЦПМСД «Північний» РМР - ОСОБА_10 .
ОСОБА_4 , 2013 року народження буде зарахований до 1 класу центру освіти «Оптіма», про що видана довідка №02-21/1-536 від 13.04.2021 року та договір про надання освітніх послуг.
ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодного разу не поцікавився долею своїх синів (як вони живуть, станом їх здоров`я), не відвідує їх, матеріальну допомогу на їх утримання не надає.
Враховуючи те, що з боку позивача не створювались перешкоди у спілкуванні дітей з відповідачем та участі батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно синів батьківські обов`язки, покладені на нього законом.
З метою захисту прав дитини, відповідно до ст. 164 СК України, виконавчий комітет Рівненської міської ради як органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Належні та достатні докази на підтвердження заперечень проти позову, якщо такі є, відповідач суду не надав. Доказів того, що він не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх синів, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.
Таким чином, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Проаналізувавши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зважаючи на складність справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 гривень.
Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.
За правилами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати які пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви.
Керуючись статтею 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт - НОМЕР_1 , виданий Міністерством юстиції 27.01.2011 року - відносно неповнолітніх дітей:
сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , сплачений нею судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Стягнути із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Міністерством юстиції 27.01.2011 року, адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє без самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Рівненської міської області, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Поштова, 2.
Суддя Н.Г. Кучина