ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8910/21 Справа № 210/1216/21 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року, ухваленого суддею Ступаком С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача з 14.05.1993 року по 14.03.1997 року гірничо-робітником на ш. «Северная», 14.03.1997 року був звільнений з підприємства за власним бажанням.

Пройшовши обстеження лікарів висновком лікувально-експертною комісією в 2015 році позивачу було встановлено професійне захворювання, а саме: радикулопатія попереково-крижова і шийна переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним синдромами.

У зв`язку із появою професійного захворювання позивач змушений декілька разів на рік лікуватися в клініках та інститутах, щоб повернути собі здоров`я, але всі спроби були майже безрезультатними, тож позивачу 18.09.2015 року обласним МСЕК було первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності по радикулопатії.

При наступних переоглядах відсоток не змінювався. При останньому переогляді 06.08.2019 року позивачу також було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з наступним переоглядом 01.09.2022 року.

П.17 Акту про розслідування хронічного професійного захворювання №24 від 13.07.2015 року вказано, що причиною виникнення професійного захворювання являється перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідач не забезпечив на робочому місці позивача безпечні та нешкідливі умови праці, що призвело до хронічного захворювання, втрати працездатності та до втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником РУ ім.Кірова.

Актом приймання-передачі основних фондів та інших статей балансу ДП «Рудоуправління ім.«Кірова» передала на баланс КДГМК «Криворіжсталь» майно включаючи і шахту «Северная» на якій працював позивач. Із переходом майнових прав до відповідача, відповідно перейшли не тільки права користування та розпорядження майном і обов`язки, включаючи відшкодування моральної шкоди спричиненої працівникам які отримали ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків на вказаній шахті.

У зв`язку з чим, просив суд стягнути на його користь 180 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року відмовлено задоволенні в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ним до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що саме Відповідач є винною особою за запаяному йому моральну шкоду. Вказує, що за час його роботи на шахті «Северна», підприємство не раз перейменовувалося (реорганізовувалося) тож ДВО «Кривбасруда» було створене у 1975 році, згідно постанови Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року №194 та наказу Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року №430. Невдовзі із ДВО Кривбасруда було виділено майно (шахти) і створено Рудоуправління ім.Кірова, до складу якого увійшла і шахта «Северна», як структурний підрозділ. 19.04.2001 Державним комітетом промислової політики України було видано наказ №165 «Про подальшу реструктуризацію Рудоуправління імені Кірова», згідно з яким частина майна ДП «Рудоуправління ім. «Кірова» була передана на баланс КДГМК «Криворіжсталь». Актом приймання-передачі основних фондів та інших статей балансу ДП «Рудоуправління ім. «Кірова» передала на баланс КДГМК «Криворіжсталь» майно, включаючи і майно шахти «Северна» і відповідно до Відповідача перейшли і майнові права, включаючи і відшкодування шкоди, спричиненої працівнику шахти ушкодженням його здоров`я. Вказує, що його вина у прояві професійних захворювань відсутня, що підтверджено Актом розслідування хронічного професійного захворювання №24 від 13.07.2015, де у п.17 вказано, що причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 14.05.1993 року прийнятий на шахту «Північна» підземним гірничо-робітником, пропрацював там до 14.03.1997 року та був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 9-10).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 липня 2015 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини позивачу встановлено діагноз 23.06.2015 року: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 та шийна С5-С6, переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ першого-другого ст) суглобів - захворювання професійні (а.с. 11-14).

У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 18.09.2015 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому з 07.09.2015 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності 50% по радикулопатії, дата перегляду 01.09.2016 року, що підтверджується випискою із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №014699 виданою на ім`я Позивача. (а.с. 15).

При повторному переогляді медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 06.08.2019 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності 50% та 3 група інвалідності, дата перегляду 01.09.2022 року, що підтверджується випискою із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №054841 (а.с. 16).

Згідно Акту форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.07.2015 року, позивач працював в підземній дільниці №8 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», тривалий час, на протязі 17 років 1 місяця.

Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на шахті «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.13).

Відповідно до трудової книжки встановлено, що ОСОБА_1 працював тривалий час на шахті «Північна» Рудоуправління ім. Кірова.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі виходив з того, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти «Північна» Рудоуправління ім. Кірова на якій працював Позивач, отже позов подано до неналежного позивача, що є підставою для відмові у позові.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішеннями суддів першої, апеляційної та касаційної інстанції неодноразово було встановлено, що 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

Рудоуправління ім. Кірова у 1989 році вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку № 1 до Наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна», на якій працював позивач, відійшла до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», є правонаступником шахти ім.«Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору правового значення не має, з вищенаведених підстав.

Більше того, згідно ст.466 ЦК України, в редакції 1963 року, яка регулювала правовідносини в сфері відшкодування шкоди, завданої каліцтвом на виробництві в період створення Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів, належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва, покладається на правонаступників.

При цьому колегією суддів не приймається до уваги наданий відповідачем висновок науково-правової експертизи від 04.03.2021 року №126/33-е, який затверджений заступником директора Інституту держави та права імені В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України Скрипнюком О.В., та відповідно до якого ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не має нести відповідальність за діяльність РУ ім..Кірова, оскільки між підприємствами, під час реструктуризації РУ ім.Кірова, не відбулось правонаступництва, оскільки статтею 114 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

З наведеного вбачається, що висновки мають виключно консультативний характер і не є обов`язковими для суду.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок науково-правової експертизи від 04.03.2021 року № 126/33-е, який затверджений заступником директора Інституту держави та права імені В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України Скрипнюком О.В. не є доказом у справі, може бути прийнятий з питань застосування аналогії закону чи аналогії права; змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі, але в даній справі такі питання не порушувались і з цих підстав відхиляє означені доводи відповідача.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджується з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 760/20904/16-ц, провадження №61-11762ск19.

Отже, з огляду на наведене вище, висновок суду, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шхати «Северная» Рудоуправління імені «Кірова» на якій працював Позивач та отримав професійні захворювання, тому не може нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачеві, колегія суддів вважає невірним та не погоджується з ним.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Виходячи з обставин справи, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини Відповідача у виникненні у Позивача професійних захворювань, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань ОСОБА_1 , які спричинені втратою здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності 50% з встановленням третьої групи інвалідності вперше з вересня 2015 року, які при наступних переоглядах не змінювалися, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я, незважаючи на курси лікування, тривалість роботи на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та, беручи до уваги той факт, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач внаслідок втрати здоров`я, характер немайнових витрат, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 180 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 180 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить Відповідача у скрутне матеріальне становище.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідно змінює і розподіл судових витрат, у зв`язку з чим стягненню з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1800 грн. (1% від ціни позову) за розгляд справи судом першої інстанції.

Також, з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 2700 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1800 грн. х 150%= 2700 грн).

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику, внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , вул.Криворіжсталі,1, м.Кривий Ріг, 50095, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 спричинену моральну шкоду в розмірі 180 000 грн. (сто вісімдесят тисяч гривень) без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , вул.Криворіжсталі,1, м.Кривий Ріг, 50095, на користь держави судовий збір у розмірі 4500 грн., (чотири тисячі п`ятсот гривень), який складається 1800 грн. за подачу позивачем позову до суду та 2700 грн. за подачу позивачем апеляційної скарги на рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: