Провадження №22-ц/812/ 1738/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Бондаренко Т.З., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/4086/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Кузьменка Вячеслава Володимировича у приміщенні цього суду 29 червня 2021 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання зобов`язань припиненими,

в с т а н о в и л а :

У червні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», Банк) про визнання зобов`язань припиненими.

Позов мотивований тим, що 23 січня 2008 р. між ними та Банком були укладені окремі кредитні договори №640/30-К30 та №640/30-П30 відповідно. 29 січня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань перед Банком між позивачами та Банком був укладений іпотечний договір, предметом якого є домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної часткової власності позивачам в рівних частках. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2012 року з відповідачів солідарно на користь Банку стягнуто 1799271 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором та з кожного по 850 грн. судового збору. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2016 року рішення суду першої інстанції від 09 жовтня 2012 р. в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки змінено. Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1657800 грн. 99 коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №640/30-К30 від 23 січня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення суду набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення суду Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були відкриті виконавчі провадження №40064613, №54929848 щодо ОСОБА_2 та №40065050, №51780142 щодо ОСОБА_1 . Виконавче провадження №40064613 закінчено 30 травня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання. Виконавче провадження № 54929848 закінчено 25 лютого 2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження № 40065050 закінчено 30 травня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання. Виконавче провадження № 51780142 закінчено 25 лютого 2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15 жовтня 2019 року відповідач набув всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Позивачами заборгованість перед відповідачем сплачена в повному обсязі. 17 червня 2021 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з вимогою про припинення іпотеки та зняття обтяження з домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . Однак, відповіді не отримано. Також 17 червня 2021 року позивачі звернулися з листом до відповідача з вимогою про припинення іпотеки та зняття обтяження з вказаного домоволодіння, який обтяжений іпотекою та забороною. Відповіді також не отримано.

Посилаючись на те, що позивачами повністю погашена заборгованість за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, а іпотекодержатель не вчиняє жодних дій, направлених на припинення іпотеки та заборони, яка були накладена під час укладення договору іпотеки, позивачі просили визнати припиненими зобов`язання за вищевказаним іпотечним договором та припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

-запис про іпотеку, номер запису про іпотеку - 30966283, підстава - договір іпотеки посвідчений 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1;

-запис про обтяження, номер запису про обтяження - 30966036, підстава виникнення обтяження - договір іпотеки посвідчений 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1.

Також 24 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на ціле домоволодіння із господарськими та побутовим спорудами АДРЕСА_1 , заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, передачі в іпотеку, передачі в оренду, будь-які інші дії, направлені на відчуження цілого домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті.

Заява мотивована обставинами, викладеними у позовній заяві. Крім того, позивачка вказує, що на її адресу надійшло повідомлення відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на те, що існує можливість, що відповідач здійснить звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», а тому невжиття судом заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі, позивачка просила про задоволення заяви.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на ціле домоволодіння із господарськими та побутовим спорудами АДРЕСА_1 , заборонив АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, передачі в іпотеку, передачі в оренду, будь-які інші дії, направлені на відчуження цілого домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала суду мотивовано тим, що враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, заява про забезпечення позову є достатньо обґрунтованою, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також суд вважав, що станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного дослідження обставин, що мали значення при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, судом не зазначено підстав застосування відповідних заходів, а тому просить її скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Також апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не мотивував, у чому полягають дії АТ «Альфа-Банк» щодо предмету іпотеки, які можуть спричинити неможливість виконання рішення суду з огляду на зміст позовних вимог, оскільки між вжитими заходами та позовними вимогами відсутній зв`язок, а дійсною метою звернення позивачки із заявою про забезпечення позову є створення перешкод Банку в реалізації своїх прав. Також суд не вказав в ухвалі підстави застосування відповідних заходів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Сидоренко Т.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачами повністю погашена заборгованість за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, але іпотекодержатель не вчиняє жодних дій, направлених на припинення іпотеки, тому позивачі вимушені були звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав.

Невжиття заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист або поновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, а тому задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд обґрунтовано вважав, що для цього є усі передбачені законом підстави.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 1, 3, 8 статті 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Колегією суддів було відхилено клопотання представника позивачів адвоката Сидоренко Т.В. про залучення в якості доказу до справи листа АТ «Альфа-Банк» на ім`я ОСОБА_1 від 08 вересня 2021 року як такого, що не має безпосередньо відношення до вирішення питання забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ціле домоволодіння із господарськими та побутовим спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , заборони АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, передачі в іпотеку, передачі в оренду, будь-які інші дії, направлені на відчуження цілого домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті, позивачка посилалась на те, що існує небезпека того, що АТ «Альфа-Банк» зверне стягнення на вказане нерухоме майно.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності спору між сторонами, обсягу позовних вимог та вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду.

Вирішуючи питання правильності висновків суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії;

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У справі, яка переглядається, позивачка на підставі пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України просила про накладення арешту на домоволодіння із господарськими та побутовим спорудами за адресою АДРЕСА_1 та заборону вчиняти дії щодо відчуження цього майна.

Як убачається зі матеріалів справи, 23 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/30-К30, за яким позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 150000 доларів США (а.с. 3-7).

В забезпечення виконання позичальником зазначеного кредитного договору 29 січня 2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (заставодавці) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатеь) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М., за яким в іпотеку було передано нерухоме майно - належне позивачам на праві власності домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1 . За статтею 4 цього договору іпотекодержатель у разі невиконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 7-10).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2012 року з відповідачів солідарно на користь Банку стягнуто 1799271 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором та з кожного по 850 грн. судового збору. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції від 09 жовтня 2012 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки змінено. Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1657800 грн. 99 коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №640/30-К30 від 23 січня 2008 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (а.с. 18-22).

Позивачі отримали від відповідача повідомлення (вих. 07/05 від 12 травня 2021 року), у якому викладена вимога про сплату боргу за кредитним договором № 640/30-К30 від 23 січня 2008 року станом на 12 травня 2021 року в сумі 373658,64 доларів США та їх одночасно повідомлено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно квитанції №335675014 від 17 червня 2021 року ОСОБА_2 перерахувала на ім`я ОСОБА_1 в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором № 640/30-К30 від 23 січня 2008 року на виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2016 року 1646082,86 грн. (а.с. 25).

Посилаючись на виконання таким чином зобов`язань за кредитним договором та виконання судового рішення про стягнення заборгованості та, як наслідок - припинення зобов`язань за іпотечним договором від 29 січня 2008 року, позивачі звернулися до суду із цим позовом.

Тобто між сторонами виник спір стосовно наявності підстав для існування іпотеки на нерухоме майно.

За такого позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містить немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивачка обґрунтовувала її можливістю звернення стягнення на передане в іпотеку Банку домоволодіння до закінчення розгляду зазначеного позову.

Згідно змісту позовних вимог, заявлених у даній справі, предметом спору є припинення іпотеки на належне позивачам нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у цій справі позивачі звернулися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у такому випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися або мають намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивачі не зможуть їх захистити в межах одного цього судового провадження за їхнім позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що АТ «Альфа-Банк» має намір скористатися наданим статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору правом щодо звернення стягнення на іпотечне майно, а позивачі вважають такі наміри безпідставними через виконання ними в повному обсязі зобов`язань, забезпечених іпотекою, а також те, що позивачкою надані доказі реальних намірів відповідача звернути стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку (надіслання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки) - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння та заборони вчинення дій з реєстрації права власності, відчуження на укладання будь-яких угод з її відчуження може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивачки (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернулася до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне домоволодіння, то позивачка не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення її порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння та заборони на реєстрацію права власності, відчуження, а також дій з відчуження цього домоволодіння є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

За такого аргументи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через недоведеність того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та невірній оцінці обставин справи.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність зв`язку між обраним судом способом забезпечення позову та предметом позову, оскільки з огляду на заявлені позовні вимоги, які по суті зводяться до доведення припинення іпотеки та відсутності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно, а також докази реальності намірів відповідача на звернення стягнення на домоволодіння, щодо якого виник спір, саме арешт цього майна та заборона його відчуження є співмірним заходом забезпечення позову.

Також не підтверджені будь-якими доказами твердження про порушення прав відповідача застосованими заходами забезпечення позову.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_2 , хоча і не надав достатньої оцінки щодо зв`язку способу захисту прав, обраного позивачами, та заходами забезпечення позову, проте остаточно дійшов правильного висновку про задоволення заяви, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат має бути здійснений за наслідками розгляду справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.З. Бондаренко

Л.М. Царюк

________________________________________________

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2021 року