н/п 2/174/318/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2021 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона на підставі договору дарування від 24.04.2001 року є власником квартири АДРЕСА_1 . Після придбання квартири, вона зі своєю сім`єю, а також відповідач, як її родич, вселились до квартири та зареєстрували за цією адресою своє місце проживання. З 2007 року відповідач фактично припинив проживання в квартирі і переїхав на постійне проживання до своєї матері в с.Вишневе Солонянського району Дніпропетровської області та вивіз свої особисті речі. Таким чином, починаючи з 2007 року відповідач припинив користування квартирою, однак залишився зареєстрованим. Вона неодноразово намагалась зв`язатись з відповідачем, щоб він самостійно знявся з реєстраційного обліку, однак відповідач ігнорує її пропозиції і добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляється, тому вона змушена звернутись до суду. Факт реєстрації відповідача в квартирі позбавляє її права оформити пільги по сплаті житлово-комунальних послуг та розпоряджатися квартирою. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з нього понесені нею судові витрати.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 24)

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 22, 23) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, факт належності позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 , підтверджується копією договору дарування квартири від 24.04.2001 року, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1033. (а.с. 6)

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 з 15.07.2008 року по теперішній час у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується копією витягу № 2683 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.09.2021 року (а.с.8) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради Дніпропетровської області від 13.09.2021 року за вих. № 02-11-2197/0/2-21. (а.с. 14)

Актом № 396 від 01.09.2021 року, складеним депутатом Вільногірської міської ради Новіковою О.О., в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований, але фактично більше 10 років не проживає ОСОБА_2 та фактичне місце його проживання не відомо. (а.с. 7)

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За змістомст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 24.04.2001 року є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій з 15.07.2008 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , останній в квартирі не проживає без поважних причин протягом тривалого часу, даних про наявність будь-якої домовленості між позивачкою та відповідачем з приводу користування спірним житловим приміщенням, останнім суду не надано, тому ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці ОСОБА_1 , а реєстрація відповідача в квартирі позивачки створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні цим житлом, тому позов підлягає задоволенню, а ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачкою і документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 81, 128, 133, 141, 178, 247, 263- 265, 268, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 ) визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 грн. 00 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А. Борцова