ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8161/21 Справа № 210/2728/20 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії та просила суд визнати протиправними дії (бездіяльність) Виконавчого комітету Криворізької міської ради, в частині відмови в її клопотанні в отриманні ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0,1 га. у власність із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Криворізької міської ради, вирішити питання про передачу ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 із земель комунальної власності безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0,1 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що позивач офіційно зареєстрована, згідно паспортних даних, та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 19.02.1982 року. Спірний будинок був нею придбаний за усною домовленістю про купівлю-продаж з попереднім користувачем цього будинку (домашня угода) ОСОБА_2 , яка відповідно до копії зведеного оціночного акту була зазначена власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час правовстановлюючі документи на право власності на вказане домоволодіння та правовстановлюючі документи на право власності або користування земельною ділянкою на якій розташований вказаний будинок у неї відсутні. Бажаючи оформити право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку на якій він розташований позивачем були виготовлені технічний паспорт на житловий будинок та технічний звіт з топографо-геодезичними роботами по домоволодінню, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у позові зазначала, що вона не одноразово зверталась до Виконавчого комітету Криворізької міської ради з клопотаннями про отримання у власність і користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На свої звернення до виконавчого комітету Криворізької міської ради вона отримала відповідь з Управління містобудування і архітектури виконкому Криворізької міської ради від 05.06.2012 року за вих. №10/1206-09, в якій зазначено, що відповідно до вимог ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб та рекомендовано їй звернутись до суду.

В 2014 році позивач повторно звернулась з аналогічним зверненням з питання отримання у власність або користування земельної ділянки що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до виконавчого комітету Криворізької міської ради та нею було отримано лист за вих. №185 від 25.11.2014 року, в якому є посилання виконкому Криворізької міської ради ст.ст. 116, 119 Земельного кодексу України.

В 2017 році позивач в черговий раз звернулась із заявою до виконавчого комітету Криворізької міської ради про передачу їй безоплатно або надання у користування земельної ділянки площею 0,1 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нею було отримано відповідь за вих. №563 від 18.06.2017 року про відмову з посиланням на вимоги ст.ст. 123, 124, 134 ЗК України, де зазначено на вимогу про надання заявником документу на об`єкт нерухомості.

В 2019 році позивач звернулась до міського голови Вілкула Ю.Г. з питань безоплатної передачі земельної ділянки, згідно листа відповіді Управління містобудівної діяльності та земельних відносин за вих. №117 від 26.03.2019 року було повідомлено позивача, що питання передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) буде винесено на розгляд міської ради. В жовтні 2019 року її представник ОСОБА_3 отримав наручно відповідь Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому міської ради за вих. № 380 від 23.09.2019 року, в якій вказувалось, що їй потрібно подати клопотання до міської ради про безоплатну передачу земельної ділянки по вулиці пісочній, будинок АДРЕСА_1 .

22 жовтня 2019 року позивач звернулась з клопотанням про отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності та 20.11.2019 року нею було отримано відповідь Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому міської ради за вих. №461 від 05.11.2019 року де в черговий раз їй надано рекомендації, однак питання не вирішено.

Позивач зазначала, що відповідач протиправно, в межах своїх повноважень, після численних її звернень, щодо вирішення її земельного питання, постійно здійснював відписки та не вирішив питання у відповідності до норм ст.ст. 116, 119, 121, 122, 123, 125 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 2, 4, 5, 11, 15, 16, 21 Цивільного Кодексу України звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19 лютого 1982 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями зазначеними в паспорті серії НОМЕР_2 виданого на ім`я позивача (а.с.8).

30.12.2010 року за підписом начальника КП ДОР «Криворізьке БТІ» Довгаль В.В. було складено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному технічному паспорті відомості щодо власника будинку зазначено: кор. ОСОБА_1 (а.с.9-10).

20 грудня 2019 року на замовлення ОСОБА_1 приватним підприємством «Глобус ММ» було складено технічний звіт з топографо-геодезичних робіт по АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Відповідно до Листа за підписом начальника Управління містобудування і архітектури виконкому міської ради Гнатковського П. за вих. №10/1206-09 від 05.06.2012 року на звернення громадянки ОСОБА_1 , позивачу повідомлено про те, що згідно до Листа Міністерства регіонального розвитку та будівництва від 25.11.2008 року №10/23-1637 було надано роз`яснення щодо об`єктів самочинного будівництва. Будівлі та споруди, побудовані без дотримання норм і правил, а також не в установленому законом порядку, вважається самочинно збудованими об`єктами нерухомості, а саме: житловий будинок «А-1», сарай «Б», вбиральна «Г», літній душ «Д», літня кухня «Е». У вказаному листі рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду (а.с.14).

Відповідно до Листа за підписом заступника начальника управління земельних ресурсів виконкому міської ради Сагуйченко В. вих. №185 від 25.11.2014 року на звернення громадянки ОСОБА_1 зазначено, що за дорученням в.о. міського голови секретаря міської голови Маляренка С.В. питання про набуття права власності на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність) розглянуто та управління земельних ресурсів виконкому міської ради посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 119 ЗК України повідомлено, що з 01.01.2017 року вона має право за рішенням суду здійснити перехід права власності на земельну ділянку на підставі набувальної давності. Повідомлено ОСОБА_1 , що порядок оформлення право установчих документів здійснюється у відповідності до вимог ст. 123 ЗК України. (а.с.13)

Листом за підписом в.о. директора Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин Бризецького О. вих. №К-2721-П від 12.03.2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що питання передачі земельної ділянки на АДРЕСА_1 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) буде винесено на розгляд міської ради у разі встановлення правового статусу споруд, розміщених на цій земельній ділянці (а.с.16).

Відповідно до Листа за підписом в.о. директора Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин Горбачової Л. вих. №К-10639-П від 22.10.2019 року на звернення громадянки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 останнім роз`яснено вимоги ст. 344 ЦК України та повідомлено, що після отримання права власності на житловий будинок, для оформлення земельної ділянки у власність їй необхідно звернутися: в землевпорядну організацію, яка має відповідну ліцензію, для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та звернутись до адміністратора управління з питань надання адміністративних послуг виконкому міської ради в Центрі адміністративних послуг «Віза» для видачі рішення міської ради про передачу у власність та надає наступні документи: технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.19).

Відповідно до Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним законом (ст. 13 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Статтею 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно зі ст. 83 Земельного Кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

На підставі ст. 80 Земельного Кодексу України територіальна громада є суб`єктом права власності на землі комунальної власності та реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Аналогічну норму містить ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»

Згідно ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста належить розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до п.34 частина 1 ст.26 Закону до компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин виключно на пленарних засіданнях міської ради.

При цьому, відповідно до статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та не може бути делеговане суду.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 96/2866/16-ц.

Як визначено статтею 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 118 Земельного Кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 нього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (ві дновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану-відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

Проте, позивач не звертався до Криворізької міської ради у відповідності до Порядку, а всі його запити з питання надання у власність земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1 були подані через загальну канцелярію виконкому Криворізької міської ради, тому відповідно були розглянуті у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» профільним структурним підрозділом виконкому міської ради з земельних питань - Департаментом регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради.

Як вбачається з позовної заяви, будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 придбаний за усною домовленістю про купівлю-продаж з ОСОБА_2 (домашня угода), як попереднім користувачем.

Згідно ч.ч. 1, 4, 6 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її ча стину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона дійсно є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вказані докази також не надавались позивачем при зверненні до відповідача з клопотанням про отримання у власність і користування земельної ділянки, що знаходиться за вказаною адресою.

Таким чином, позивачем не надано доказів, що вона має право на набуття права власності і на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) Виконавчого комітету Криворізької міської ради в частині відмови в клопотанні в отриманні ОСОБА_1 , безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0,1 га. у власність із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, однією з підстав щодо визнання судом права власності на нерухоме майно, зокрема, щодо земельної ділянки є деталізація такого об`єкту нерухомого майна (номер ділянки, кадастровий номер земельної ділянки, тощо), однак, з боку позивача таких доказів до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія судідв погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам наведених вище норм матеріального права щодо права здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, яке належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Крім того, як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги були заявлені до Виконавчого комітету Криворізької міської ради.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року було замінено неналежного відповідача Виконавчий комітет Криворізької міської ради на неналежного відповідача - Криворізьку міську раду (а.с.80).

Проте, позивач не зверталась до суду першої інстанції із уточненою позовною заявою із вимогами саме до Криворізької міської ради.

Дані обставини підтвердив представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Наполягав, що саме такі позовні вимоги мають бути задоволені.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку, що заявлені вимоги не є ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорених) прав та вплив на порушника.

Статтею 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Цією статтею також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, оскільки позивачем не було уточнено позовну заяву, а позовні вимоги були заявлені до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, а не до Криворізької міської ради, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин і, встановивши, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко