РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Мукачево Справа 303/6054/21

2/303/1709/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.,

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

За участю:

представника відповідача - Канівця О.П.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 92347,36 гривень.

Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту, зобов`язання позичальника перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними.

Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подала.

Крім того, за клопотанням представника відповідача (а.с. 53) судовий розгляд справи було відкладено та надано можливість представнику відповідача ознайомитися з матеріалами справи.

04.10.2021 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 53).

Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Прийнявши участь в судовому засіданні, представник відповідача просив у задоволені позову відмовити, оскільки по відношенню до його довірительки мали місце шахрайські дії і на даний час проводиться досудове розслідування з цього питання. Крім того, він ставить під сумнів належність підпису на доданих банком документах його довірительці.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

За умовами укладеного кредитного договору від 20.09.2019 № б/н оформленого на підставі Анкети-Заяви від 20.09.2019 року, Умов та Правил надання банківських послуг (надалі - Договір, а.с. 9, 10-11, 13-30) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) надав ОСОБА_1 (далі - Позичальник) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

20.09.2019 ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 10-11). Вказані умови містять дані щодо: типу кредиту, суми ліміту, строку, процентної ставки в межах пільгового періоду, процентної ставки за межами пільгового періоду, тип процентної ставки, порядку повернення кредиту, наслідків прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань.

Згідно з даними довідки (а.с. 8) відповідачу надано такі кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії 09/23, № НОМЕР_2 терміном дії 01/24.

За кредитною карткою № НОМЕР_1 відповідачу 20.09.2019 встановлено кредитний ліміт: 2500,00 грн, 20.09.2019 зменшено кредитний ліміт 0,00 грн, 19.09.2020 збільшено кредитний ліміт до 75000,00 грн, 03.03.2021 кредитний ліміт зменшено 0,00 грн.

З виписки за договором б/н станом на 14.07.2021 вбачається, що відповідач з 31.01.2020 по 10.12.2021 активно користувалася кредитними коштами, здійснюючи покупки, розрахунки, перекази та часткове погашення заборгованості.

Банк вказує на те, що заборгованість Позичальника станом на 11.07.2021 (розрахунок) за предметом позову становить суму 92347,36 гривень (в т.ч. 74142,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18205,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками).

Поряд з цим представник відповідача ставить під сумнів підписання анкети-заяви його довірителькою та вказує на наявність факту шахрайських дій по відношенню до ОСОБА_1 .

Щодо даної позиції представника відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, той факт, що відповідачем підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, остання ознайомилася з умовами кредитування, користувалася кредитними коштами, суд приходить до висновку про наявність між сторонами договірних відносин.

Разом з тим, щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень Цивільного кодексу України щодо договору приєднання, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Підписані відповідачем умови кредитування (а.с. 10-11) містять дані щодо процентної ставки, в тому числі щодо процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, дані щодо встановлення відповідальності у вигляді штрафу за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у Цивільному кодексі України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України .

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також приписи частини другої статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за їх користування.

Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 суму фактично отриманих кредитних коштів та процентів за їх користування.

Наведені представником відповідача в судовому засіданні доводи вищевказаних висновків суду не спростовують, з огляду на встановлені та описані вище обставини справи.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно із частиною першою статі 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В свою чергу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, представником відповідача не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту неотримання кредитних коштів, визнання недійсним кредитного договору, підробки документів тощо, які б свідчили про відсутність між сторонами по справі правовідносин, що виникли з Кредитного договору.

Таким чином, представником відповідача не спростовано факту отримання кредиту та не надано доказів щодо виконання зобов`язань перед позивачем.

Заборгованість Позичальника станом на 11.07.2021 (розрахунок, а.с. 5-6) за предметом позову становить суму 92347,36 гривень (в т.ч. 74142,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18205,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Судові витрати по справі у сумі 2270,00 грн підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задоволити.

2. Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму 92347,36 (дев`яносто дві тисячі триста сорок сім гривень 36 копійок) гривень (в т.ч. 74142,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18205,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками) заборгованості за кредитним договором від 20.09.2019 №б/н, а також суму 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) гривень у відшкодування судових витрат по справі.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО №305299).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ).

Представник відповідача (1): Канівець Олександр Петрович (м.Ужгород, вул. Загорська, 51, оф. 10).

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.10.2021.