Житомирський апеляційний суд
Справа №290/199/21 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 68 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів:. Миніч Т.І., Павицької Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 290/199/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Ковальчука М.В. у смт Романів,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із її навчанням, починаючи з моменту подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2024.

В обгрунтування позову зазначила, що у період із 20.09.2002 по 04.11.2003 вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що дочка навчається на денній формі навчання в Державному університеті «Житомирська політехніка» на 1 курсі. Посилаючись на те, що відповідач не бере участі в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, проте має можливість надавати допомогу, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року позов задоволено. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) на період її навчання, починаючи з 5 березня 2021 року до 30 червня 2024 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення позову без розгляду. Зазначає, що висновки суду про те, що він має можливість сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання, не відповідають дійсності, оскільки він не має жодного доходу та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який має проблеми зі здоров`ям, пов`язані із порушенням зору та потребує лікування. Вказує, що, на його думку, ОСОБА_1 не вправі звертатися із цим позовом, так як не уповноважена діяти від імені повнолітньої доньки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що відповідач неофіційно працює за кордоном на сезонних роботах та отримує дохід в іноземній валюті, має у власності дорогий автомобіль. Зазначає, що відповідач не надав жодних доказів щодо витрат на лікування його неповнолітнього сина. Крім того наголошує на тому, що ОСОБА_2 умисно ухиляється надати відомості щодо його реального заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, сторони є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Державного університету «Житомирська політехніка» №35 від 10.02.2021 ОСОБА_3 , є студенткою 1 курсу навчання для отримання освітнього ступеня «Бакалавр» факультету бізнесу та сфери обслуговування за спеціальністю «Економіка» Державного університету «Житомирська політехніка». Навчається на договірній основі та не отримує стипендію. Термін навчання становить з 21.09.2020 по 30.06.2024 (а.с. 11).

Згідно Договору про оплату за навчання між Державним університетом «Житомирська політехніка» та ОСОБА_1 №19.01-051.00.7/Б/Д-024-2020 від 05.09.2020 загальна вартість навчання відповідно до цього договору становить 67 600 грн, тобто по 16 900 грн щороку (а.с. 12).

ОСОБА_3 проживає у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором №17-05/514 на тимчасове проживання в студентському гуртожитку Державного університету «Житомирська політехніка» (а.с. 13).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 інформація про отриманий дохід відсутня із березня 2007 року до лютого 2021 року (а.с. 53-54).

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 11.09.2007, ОСОБА_5 має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 40).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що дочка потребує матеріальної допомоги батька в розмірі 1/4 усіх видів доходу відповідача, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що відповідач будь-яких доводів для заперечення позовних вимог не навів, доказів, які б підтверджували його неспроможність у наданні матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка навчається, не надав та прийшов до переконання про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201 СК України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Тобто, обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Колегія суддів вважає встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як позивач, так і відповідач.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Водночас, визначаючи розмір аліментів, суд припустився помилки, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 ніде офіційно не працює та не має офіційного доходу.

При цьому, колегія суддів вважає, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 про відсутність у нього доходу із березня 2007 року до лютого 2021 року не є беззаперечним доказом відсутності доходів у відповідача.

Колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, будь-яких обмежень до праці відносно нього не встановлено, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині у зв`язку із продовженням її навчання, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Водночас позивач ОСОБА_1 утримує повнолітню дочку ОСОБА_6 , яка продовжує навчання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про неспроможність сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 її батьком, який, в усякому разі є працездатним, а відтак, спроможним заробити кошти.

Доводи відповідача про те, що він не працює не можуть бути враховані, оскільки статус безробітного свідчить швидше про небажання знайти будь-яку роботу. Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 має неофіційний дохід, оскільки несе витрати по утриманню неповнолітнього сина.

Колегія суддів зазначає, що із матеріалів справи не вбачається, що повнолітня ОСОБА_3 одружена, будь-якого доходу не має (зокрема вона не отримує стипендію), не має можливості працювати у зв`язку із денною формою навчання, перебуває на повному утриманні матері, що не заперечується сторонами.

Таким чином, враховуючи те, що витрати на утримання дитини батьки повинні нести порівну, вказані витрати є доведеними, колегія суддів доходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину підлягають частковому задоволенню, при цьому розмір аліментів, з урахуванням обставин справи, визначається судом апеляційної інстанції у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Визначаючи розмір аліментних платежів у такому незначному розмірі, колегія суддів з одного боку виходить з того, що навіть такі аліменти від батька будуть допомогою доньці-студентці в навчанні, а з іншого боку - враховує наявність на утриманні відповідача неповнолітньої дитини.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом просила стягнути з відповідача аліменти на підставі ст. 182 СК України, що регулює визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, проте, вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов висновку про застосування ст. 184 СК України, що регулює визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі з огляду на обставини справи, а саме відсутність постійного офіційного доходу відповідача.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору.

Враховуючи, що при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків, перебування дочки на контрактній формі навчання, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання, колегія суддів зазначає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, є обгрунтованими.

Проте, зважаючи на те, що відповідач офіційно не працює та не має регулярного заробітку визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача є неможливим та призведе до неможливості виконання рішення суду, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів необхідно змінити, стягнувши аліменти із відповідача у твердій грошовій сумі, частково задовольнивши вимоги позивача.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року змінити в частині визначення розміру аліментів, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розмірі 1000 грн щомісяця на період її навчання, починаючи з 05 березня 2021 року до 30 червня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді