Справа № 461/8905/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2099/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:80
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Лозинського І.П. представника позивачки ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 та адвоката Кецко В.Я.- представників КП «Ромен»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Колективного підприємства «Ромен», у якому просила суд ухвалити рішення про стягнення зі згаданого відповідача на її користь «невиплачену при звільнення … заробітну плату за період з 01 вересня 2019 р. по 31 жовтня 2020 р. в сумі 98555 грн. 59 коп.».

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 02 грудня 1992 року позивачку було прийнято на роботу в Колективне підприємство «Ромен» на посаду директора підприємства.

31 серпня 2019 року позивачка звільнилася з роботи за власним бажанням. На день звільнення з роботи відповідач нарахував позивачці заробітну плату в сумі 35 219 грн. 59 коп., «але виплатити її, внаслідок відсутності грошових коштів, відмовився». Згодом позивачу було виплачено 3 864,00 грн., як залишок заборгованості за попередній період (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 114-116).

Вищезгадане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на її користь «заборгованість заробітної плати в розмірі 31355, 59 грн.», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 120-121).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками та обставина, що позивачка була призначеною директором КП «Ромен» у грудні 1992 року і на цій посаді вона пропрацювала більше 27 років, коли і була звільненою з роботи за власним бажанням (на її ж твердження) 31 серпня 2019 року.

День звільнення позивачки з роботи (31 серпня 2019 року) є її останнім днем перебування у трудових відносинах з підприємством, як директора цього підприємства.

Безспірним є те, що відповідальною за виплату заробітної плати та (чи) інших установлених законом виплат є саме керівник підприємства, установи або організації незалежно від форми власності і така невиплата може бути правовою підставою для притягнення такого керівника до кримінальної відповідальності за статтю 175 Кримінального кодексу України.

Відтак, саме позивачка, як директор КП «Ромен», у відповідності до статті 116 КЗпП України мала б виплатити всі суми, що належали їй під підприємства, в день її звільнення, а саме - 31 серпня 2019 року, оскільки саме цей день був її останнім днем перебування у трудових відносинах з підприємством.

В той же час, як позовна заява, так і апеляційна скарга, жодних пояснень з цього приводу не містять.

Так само, як не містять пояснень (розрахунків тощо) з чого саме складається «заборгованість заробітної плати в розмірі 31355, 59 грн.», про стягнення якої міститься вимога у апеляційній скарзі.

В той же час, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ця «заборгованість заробітної плати в розмірі 31355, 59 грн.» є складовою частиною «невиплаченої при звільненні … заробітної плати за період з 01 вересня 2019 р. по 31 жовтня 2020 р. в сумі 98555 грн. 59 коп.».

Слід зауважити, що (як стверджується матеріалами справи) позовні вимоги позивачкою в ході розгляду справи судом першої інстанції не уточнювалися.

За вищенаведених обставин та суперечностей по справі в їх сукупності суд першої інстанції і прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки цими позовними вимогами є невиплачена заробітна плата за період коли позивачка вже була звільненою з роботи і не працювала в КП «Ромен».

В той же час, в апеляційній скарзі не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (або) докази, що мають значення для справи, судом встановлені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 травня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.