ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/821/1681/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-1206/11 Категорія: на ухвалу Сивокінь С. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Єльцова В.О.

суддів Бородійчук В.Г.

Нерушак Л.В.

за участю секретаря Захарченко А.Д.

учасники справи:

заявник: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович

заінтересована особа (боржник): ОСОБА_1

заінтересована особа (стягувач): Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

представник заінтересованої особи (стягувача): адвокат Івачковський Вячеслав Вікторович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року про залишення без задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Засобами поштового зв`язку до Шполянського районного суду Черкаської області надійшло вказане подання від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, відносно ОСОБА_1 .

У поданні приватний виконавець просить тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника - громадянина України ОСОБА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за виконавчим документом, без вилучення паспортного документа.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича перебуває виконавче провадження № 59673043 з примусового виконання виконавчого листа від 25 липня 2013 року № 2-1206/11, виданого Шполянським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» м. Київ суми: 1037697,42 грн боргу за кредитним договором та 1820,00 грн судових витрат солідарно. Боржник ухиляється від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань, зокрема не вживає заходів щодо виконання рішень за рахунок належних йому доходів та майна, боржник систематично перетинає державний кордон, що у свою чергу тягне за собою значні фінансові витрати, проте наявні кошти останній мав би спрямовувати на виконання судового рішення. Такими діями порушуються не тільки права стягувача, але й порушуються засади виконавчого провадження, зокрема обов`язковості виконання рішень. Відповідно, не має іншого дієвого способу спонукати боржника до виконання судового рішення, яке є обов`язковим для виконання, ніж тимчасового обмеження у виїзді за кордон боржника.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

В липні 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем подано апеляційну скаргу, в якій просить вищевказану ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою його подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа до виконання боржником виконавчого документа задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням основаних принципів цивільного процесуального законодавства в частині законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню. Приватний виконавець звертаючись до суду першої інстанції із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у повному обсязі обґрунтував факт ухилення боржника від виконання зобов`язань із наданням відповідних доказів. Стверджує, що приватним виконавцем було надано суду докази на підтвердження обізнаності боржника про початок примусового виконання рішення суду. Однак, боржник, будучи обізнаним протягом майже двох років про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження, не вчиняє жодних дій, направлених на виконання рішення суду, зокрема, за рахунок належних йому доходів та майна, інформація про яке свідомо не надається приватному виконавцю.

Зазначає, що встановлено згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 регулярно перетинає державний кордон України, а саме з моменту видачі виконавчого листа №2-1206/11, виданого 25.07.2013 Шполянським районним судом Черкаської області, остання перетнула кордон загалом 24 рази. Відтак, боржник має фінансову можливість регулярно здійснювати перетин кордону, що тягне за собою значні фінансові витрати. Стверджує, що боржник навмисно приховує своє майно та доходи з метою ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. При, цьому кошти, що були витрачені боржником у зв`язку із регулярним перетином кордону, остання мала б спрямовувати на виконання судового рішення.

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Так, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

П. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення ст. 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та положеннями Закону України «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що Шполянським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист 19.12.2011 №2-1206/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» м. Київ суми: 1037697,42 грн. боргу за кредитним договором та 1820,00 грн. судових витрат. Вказана солідарна відповідальність відповідачки ОСОБА_1 встановлена в мажах вартості переданого нею в іпотеку майна квартири АДРЕСА_2 .

29.07.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1206/11, виданого Шполянським районним судом Черкаської області 25.07.2013 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» м. Київ суми: 1037697,42 грн. боргу за кредитним договором та 1820,00 грн. судових витрат.

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику, яка вручена особисто боржнику 07 серпня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №864.

Крім того, постановою про відкриття виконавчого провадження, боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В цей же день, 29.07.2019 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна та арешт коштів боржника, відповідно до якого накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1143469,16 грн.

Однак, доказів, які б свідчили про отримання боржником постанови про накладення арешту на майно боржника суду надано не було.

25 березня 2021 року приватним виконавцем винесено виклик боржника до приватного виконавця, з проханням з`явитись до виконавця 31 березня 2021 року о 10:00 год. та надати підтвердження виконання рішення суду, або надати пояснення з приводу його не виконання.

Відомості про виклик боржник отримала 07.05.2021, що підтверджується перевіркою статусу відстеження за №276.

В матеріалах справи наявні відомості щодо перетину боржником державного кордону. Приватним виконавцем не було надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 вчиняла перетин державного кордону України без повернення, і що це свідчить про ухилення від виконання зобов`язань боржником.

Враховуючи викладене, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про те, що при зверненні до суду із поданням приватним виконавцем не було надано доказів на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, тоді як сам факт невиконання покладених на боржника зобов`язань не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

А отже, доводи апелянта щодо невірного встановлення всіх обставин справи судом 1 інстанції є необґрунтованими.

Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного вище та встановлених обставин щодо даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що подання приватного виконавця взагалі не містять висновків щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, тобто умисних винних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ухвала Шполянського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року є законною, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382-384, 441 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року про залишення без задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,- залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак