Провадження №2/369/5255/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Житар А.А.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, їх розподіл та стягнення грошової компенсації за виконані будівельні роботи, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, їх розподіл та стягнення грошової компенсації за виконані будівельні роботи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Дубас Т.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

В заяві про забезпечення позову в порядку ст.ст. 149-152 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ставиться питання про:

- вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0, 1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відчуженню вказаної земельної ділянки та накладення арешту на будівельні матеріали, обладнання та конструкції, що придбані та використані в споруді у вигляді будинку, який розташований: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відчуженню будівельних матеріалів, обладнань та конструкцій, що придбані та використані в споруді у вигляді будинку.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на " ОСОБА_5 ".

10 квітня 2020 року ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, купила у ОСОБА_6 земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, площею 0, 1200 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером: :02:033:0002 за 109 000, 00 грн.

Грошові кошти, за які придбавалася вказана спірна земельна ділянка належали йому особисто, оскільки ОСОБА_2 не мала фінансової можливості купити земельну ділянку.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності від 10 квітня 2020 року, ОСОБА_2 є власником вказаної земельної ділянки.

Згідно довідки про присвоєння адреси земельній ділянці, № 1-18/197 від 20 липня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, земельній ділянці загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, було змінено адресу: АДРЕСА_1 .

Він вважає, що земельна ділянка, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, площею 0, 1200 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером: :02:033:0002 є спільним майном подружжя, оскільки придбана відповідачкою ОСОБА_2 під час нашого спільного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу і він має право на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Крім цього, позивач зазначає, що після реєстрації шлюбу, на придбаній земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1 , за його особисті кошти вони з відповідачкою розпочали будівництво садового будинку, в який вклали та придбали наступні будівельні матеріали, які згідно Звіту про незалежну оцінку майна (об"єкт оцінки будівельні матеріали) місце розташування майна: Київська область, Києво-Святошинський район, село Бобриця та Висновку про вартість об"єкта оцінки від 23 вересня 2021 року складають 2 093 800, 00 грн. ( два мільйони дев`яносто три тисячі, вісімсот гривень).

Враховуючи викладене, позивач просить відповідну заяву задовольнити.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводився без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження№ 14-88цс20).»

У постанові Великої Палати Верхвоного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано: «те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

При цьому обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18).

Суд враховує, що предметом спору у даній справі є встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, їх розподіл та стягнення грошової компенсації за виконані будівельні роботи.

При цьому береться до уваги, що з матеріалів справи наразі вбачається, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення, суд встановив, що між сторонами дійсно існує спір, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому суд вважає, що відповідний вид забезпечення позову (шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчиняти будь-які дії по її відчудженню) є співмірними з заявленими позовними вимогами, та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача. Крім того, такі заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Вжиття заявлених заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки вказані заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача.

При цьому, одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ст. 2 ЦПК України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на час розгляду даної справи існує об`єктивна необхідність вжиття заходів до забезпечення позову у частині накладення арешту на земельну ділянку, зважаючи на адекватність даного заходу забезпечення позову по відношенню до заявлених позовних вимог, на забезпечення яких вони вживаються.

Наразі матеріалами справи імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову в разі невжиття заходу до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, не спростована.

Крім того, суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення надавши докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення у частині накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0, 1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відчуженню вказаної земельної ділянки, оскільки не застосування якого може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

В частині накладення арешту на будівельні матеріали, обладнання та конструкції, що придбані та використані в споруді у вигляді будинку, який розташований: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відчуженню будівельних матеріалів, обладнань та конструкцій, що придбані та використані в споруді у вигляді будинку, суд відмовляє, оскільки не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Аналогічна норма міститься у п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України за змістом якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, їх розподіл та стягнення грошової компенсації за виконані будівельні роботи задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0, 1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відчуженню вказаної земельної ділянки

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК).

Інформація про учасників справи:

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_1 , виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 04.11. 1999 року, зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий органом 8017, від 22.06. 2020 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Інформація про третю особу: ОСОБА_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Т.В. Дубас