532/1729/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Макарчука С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Колінько О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження при заочному розгляді за відсутності сторін цивільну справу № 532/1729/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю та зняття з реєстрації місця проживання особи,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2021 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивачка прохала суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 . Зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що не проживаючи в будинку позивачки з часу реєстрації та не знімаючись з реєстраційного обліку відповідач порушує її права, як власника будинку, оскільки наявність реєстрації в її будинку перешкоджає позивачці володіти, користуватися і розпоряджатися своїм будинком.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 05.08.2021 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М.

12.08.2021 до суду надійшло повідомлення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 13.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання на 14.09.2021.

Ухвалою від 14 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті на 30 вересня 2021 року.

Ухвалою від 30 вересня 2021 року у судовому засіданні оголошена перерва до 22 жовтня 2021 року.

У судове засідання 22 жовтня 2021 року сторони не з`явилися.

Позивачкою подана заява про розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив не подавав, з огляду на положення частини 11 статті 128 ЦПК України є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Ухвалою від 22 жовтня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, перевіривши наявні матеріали справи в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , розташованого на приватизованій земельній ділянці. Зазначене підтверджено наявними у матеріалах справи копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 7-9), копією рішення № 5 від 18.06.2021 десятої позачергової сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про передання у власність земельної ділянки (а.с. 10) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11).

Відповідно до довідок Кобеляцької міської ради Полтавського району № 431 від 28.07.2021 (а.с. 12) та № 1583 від 12.08.2021 (а.с. 19), ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрований за вказаною адресою з 18.11.2005 року по теперішній час.

Відповідно до довідки № 431 від 28.07.2021 (а.с. 12) та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28.07.2021 (а.с. 13), ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживав, спільного господарства зі ОСОБА_1 не вів, а після розлучення із дочкою позивачки взагалі залишив територію України і місце його перебування наразі не відоме.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Положеннями статті 16 ЦК України унормовано, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши надані позивачем докази, виходячи з того, що позивач є власником спірного домоволодіння, а відповідач з 2005 року, тобто більше одного року, у спірному домоволодінні без поважних причин не проживає, іншої домовленості між сторонами не встановлено, то реєстрація останнього створює позивачеві перешкоди у користуванні його житлом, яка, як власник житла має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначене є підставою для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідачки права користування спірним житловим приміщенням, чим не буде порушено справедливого балансу між інтересами осіб - учасників справи, оскільки відбулось у відповідності до закону, яким визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначене відповідає правовими висновками, що містяться в постанові справа ВС КЦС від 29.07.2020 у справі № 345/1241/19 (провадження № 61-20383св19).

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення норм Цивільного кодексу України, оскільки до регулювання житлових відносин у даному випадку положень Житлового кодексу Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року, не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість Цивільний кодекс України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у своїй постанові від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/18.

Отже, враховуючи вказаний висновок, у випадку виникнення протиріч між нормами вказаних законів, що регулюють одній ті самі правовідносини, застосуванню підлягають норми ЦК.

При цьому, слід зазначити, що предметом даного позову не є виселення відповідача з підстав, передбачених Житловим кодексом України, а усунення права користування належним позивачеві на праві власності житловим будинком. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не суперечить вимогам закону.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин, коли позивачка є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , який з моменту реєстрації, тобто, з 18.11.2005, а отже понад один рік, без поважних причин не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей в будинку не має, що створює для позивача перешкоду у здійсненні користування та розпорядження цим майном, самостійно не знявся з реєстраційного обліку, що порушує права позивача, як власника житлового будинку, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком з подальшим зняттям з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 81, 141, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 317, 319, 321, 386, 391,405 Цивільного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком з господарськими побудовами АДРЕСА_1 .

Зняти ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 .

Роз`яснити відповідачеві, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Роз`яснити позивачеві, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення суду складено 22 жовтня 2021 року.

Суддя