ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

07 листопада 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 19.02.2013 року між ПАТ "АктаБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №/Т/972123, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 17000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, щомісячної комісії у розмірі 3,50% від суми кредиту, зі строком до 18.02.2016 року. 23.03.2018 року між ПАТ "АктаБанк" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимоги №2, відповідно до умов якого ПАТ "АктаБанк" відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, в тому числі, за вказаним вище кредитним договором. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 33418,00 грн., яка складається з наступного: 12856,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2,00 грн. заборгованість за процентами; 16660,00 грн. заборгованість за комісією; 3900,00 грн. - штрафи, пені. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 33418,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 33418,00 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що 19 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством "АктаБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №/Т/972123 на споживчі потреби, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 17000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 595,00 грн., що розраховується як 3,50% від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення - 18.02.2016 року включно (а.с. 5-6).

Додатком №1 до договору №/Т/972123 від 19.02.2013 року сторони погодили Графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с. 6 зворот).

Згідно пункту 2.3.1 кредитного договору №/Т/972123 від 19.02.2013 року погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісії за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1067,30 грн. (щомісячний платіж, який включає в себе частину заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісію за супроводження кредиту) та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 18 лютого 2016 року (включно), на умовах, визначених цим договором, згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього цього договору.

За змістом пункту 5.1 вказаного вище договору, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу позичальник сплачує банку штраф у розмірі 150,00 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину.

Пунктом 5.3 кредитного договору №/Т/972123 від 19.02.2013 року сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю десять років.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, станом на 30.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 33418,00 грн., а саме: 12856,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2,00 грн. заборгованість за процентами; 16660,00 грн. заборгованість за комісією; 3900,00 грн. - штрафи (а.с. 18).

19 лютого 2013 року відповідач отримала грошові кошти в сумі 17000,00 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки №527232 від 19.02.2013 року (а.с. 13).

Також встановлено, відповідно до копії договору №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством АктаБанк (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів (Новий кредитор), банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців, та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору (а.с. 22-23).

Згідно копії витягу до додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів набув право вимоги за кредитним договором №/Т/972123 від 19.02.2013 року, що укладений з позичальником ОСОБА_1 (а.с. 24).

ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів направило на адресу позичальника повідомлення від 27.03.2018 року №002404130-1 про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору №/Т/972123 від 19.02.2013 року (а.с. 19).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт укладення між кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, а також наявність та розмір заборгованості; приймаючи також до уваги переходу права вимоги за кредитним договором №/Т/972123 від 19.02.2013 року до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення ОСОБА_1 на користь позивача за вказаним кредитним договором, станом на 30.09.2019 року заборгованості в сумі 16758,00 грн., яка складається із тіла кредиту в розмірі 12856,00 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 2,00 грн. та штрафів у сумі 3900,00 грн.

Вказана вище заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 18).

Колегія також звертає увагу, що позивачем з моменту отримання права вимоги за кредитним договором 23 березня 2018 року, не нараховувалась заборгованість за відсотками, а також штрафи.

Разом з тим, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Кредитний договір №/Т/972123 від 19.02.2013 року, укладений між ПАТ "АктаБанк" та ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Як зазначалось раніше, кредитним договором №/Т/972123 від 19.02.2013 року встановлено, зокрема, сплату щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 595,00 грн., що розраховується як 3,50% від суми кредиту та включається в суму щомісячного платежу (а.с. 5).

Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість за комісією в розмірі 16660,00 грн.

Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору, дано визначення терміну послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за супроводження кредиту, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, зазначений вище пункт правочину 2.1.2 щодо встановлення щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3,50% від розміру суми кредиту є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

Колегія звертає увагу, що в умовах кредитного договору відсутнє будь-яке погодження (обґрунтування) між сторонами сплати комісії кредитору у вигляді плати за супроводження кредиту.

Таким чином, позовна вимоги про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за комісією в сумі 16660,00 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо поданої відповідачем до ухвалення місцевим судом рішення письмової заяви про застосування позовної давності, колегія зазначає наступне (а.с. 71).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

За положеннями частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що в кредитному договорі №/Т/972123 від 19.02.2013 року сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю десять років (пункт 5.3 договору).

Виходячи з викладеного, враховуючи, що кінцевою датою погашення кредиту є 18.02.2016 року; встановивши погодження між сторонами у письмовій формі збільшеної позовної давності 10 років по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів; з даним позовом позивач звернувся до суду 07.11.2019 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2), - колегія дійшла до висновку, що позивачем не пропущено погоджені у кредитному договорі строки позовної давності.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, залишивши поза увагою погодження у письмовій формі договору про збільшення позовної давності, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 2408,45 грн. ((1921,00 грн. + 2881,50 грн.) х 50,15%).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () за кредитним договором від №/Т/972123 від 19.02.2013 рокузаборгованість, станом на 30.09.2019 року, в загальному розмірі 16758 (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12856,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2,00 грн. та штрафів у розмірі 3900,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () судові витрати в розмірі 2408 (дві тисячі чотириста вісім) грн. 45 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова