Справа № 450/400/21 Провадження № 2/450/880/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

з участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Луник В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Зимноводівська сільська рада Львівського району Львівської області про (предмет спору): позбавлення батьківський прав та збільшення розміру аліментів,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до суду про позбавлення відповідача батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували у шлюбі, якій заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.08.2018 року між ними розірвано. Від шлюбу у сторін народилася дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач перебуває в шлюбі вдруге, донька називає її теперішнього чоловіка батьком. Відповідач зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, притягався до адмінвідповідальності за водіння транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, участі у вихованні доньки не бере, не дбає та не піклується про дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини. Всі питання щодо виховання дитини позивач змушена вирішувати самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач ніколи не створювала перешкод у побаченнях відповідача з дитиною, оскільки прихильна до здорових стосунків між подружжям після розлучення стосовно дитини, однак відповідач бажання бачитися з донькою не висловлює. Окрім цього, відповідач зловживає своїми правами та вчиняє дії всупереч інтересам дитини, які проявляються у його постійних відмовах та зволіканнях на прохання позивача надати дозвіл дитині для виїзду за кордон з метою її оздоровлення та відпочинку. Позивач зверталася до органів опіки та піклування з метою отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав.

Залізничним районним судом міста Львова видано судовий наказ від 05.01.2018 року №462/5902/17, яким на відповідача покладено обов`язок сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі ј з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.12.2017 року. Відповідач сплачує аліменти періодично, внаслідок чого виникає заборгованість з їх сплати, що підтверджується рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 12.07.2019 року по справі №462/3094/19 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. Матеріальне становище позивачки у порівнянні з дня присудження аліментів погіршилось, потреби дитини зросли, хворобливий стан доньки зумовлює необхідність додаткових витрат на її лікування. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлений судовим наказом, а саме в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. в місяць, що буде виправданим для забезпечення потреб дитини. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача: у встановлений законом строк подав відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечує, вважає безпідставними, та такими, що не підтверджуються доказами. Зазначає, що всіляко підтримує та допомагає дитині, намагається брати участь у вихованні дитини, періодично бачився з дитиною, однак позивач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому він був змушений звернутися за вирішенням питання до органу опіки та піклування. Причиною звернення позивачки з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав вказує її бажання виїхати на постійне місце проживання до США разом з малолітньою донькою. Зловживання спиртними напоями заперечує, та зазначає, що таке не підтверджується доказами. Щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини, зазначає, що з часу встановлення розміру аліментів його матеріальне становище не змінилося, а тому вказана вимога є необгрунтованою. Вважає, що батькам дитини необхідно в першу чергу керуватися не власними інтересами, а інтересами самої дитини, з метою забезпечення її права на піклування та спілкування з обома батьками. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Позиція третьої особи Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області: прийнято рішення Зимноводівської сільської ради від 15.07.2021 №260 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 »

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

09.02.2021 року запит щодо доступу до персональних даних; 09.02.2021 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 24.02.2021 року відповідь на запит щодо доступу до персональних даних; 09.03.2021 року відзив на позовну заяву; 09.03.2021 року акт від 09.03.2021 року №14 про відсутність вказаних в додатку документів; 22.03.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про виклик свідків; 22.03.2021 року відповідь на відзив; 02.04.2021 року заперечення на відповідь на відзив; 02.042021 клопотання відповідача про допит свідків; 12.04.2021 року додаткові пояснення щодо заперечення відповідача; 19.04.2021 року клопотання про залучення третьої особи у справі; 20.04.2021 року ухвала підготовчого судового засідання; 13.05.2021 року клопотання відповідача про долучення доказів у справі; 13.05.2021 року заперечення відповідача проти залучення третьої особи у справі; 08.06.2021 року клопотання відповідача; 23.07.2021 року рішення Зимноводівської сільської ради від 15.07.2021 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 »; ухвала від 23.07.2021 року про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 06.10.2021 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 28.10.2021 року розрахунок заборгованості по аліментах.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 01.08.2018 року (справа №462/1011/18) між ними розірвано.

Від шлюбу у них народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 21.02.2017 року, актовий запис №65.

В даний час дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю.

05 січня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі №462/5902/17 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який проживає по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка проживає по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї четверті з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.12.2017 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 21.01.2021 року, проведеного державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) при примусовому виконанні виконавчого листа №462/5902/17 від 05.01.2018 року, виданого Залізничним районним судом м. Львова, боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 21.01.2021 року в сумі 86 534,75 грн., сплачено 69 161,85 грн. Відповідач ОСОБА_3 сплачує аліменти періодично, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 21.01.2021 року становила 17 372,90 грн.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини, стверджує, що періодично бачився з дитиною, брав участь у її вихованні, піклувався про здоров`я дитини. Зважаючи на вік дитини можливість спілкування батька з дитиною фактично зумовлена бажанням та згодою матері дитини. Зазначає, що спілкування з дитиною у 2020 році певною мірою ускладнилося ще й через карантинні обмеження, пов`язані із захворюваністю на COVID-19. Періодичну заборгованість зі сплати аліментів відповідач ОСОБА_3 пояснює недавнім закінченням навчального закладу, відсутністю постійної роботи та у зв`язку з цим і грошових коштів. Однак, він намагається сплачувати аліменти, сплачуючи поточні платежі та заборгованість. Вважає, що позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки суперечитиме інтересам самої дитини, яка має право на піклування і спілкування з обома батьками.

Факт повного заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини, бажання у спілкуванні та побаченні з донькою ОСОБА_5 .

Аналізуючи доводи позивачки, якими вона обґрунтовує свою вимогу про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про їх недоведеність. Доказів того, що відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідомо нехтує ними позивачем не надано. Також, зловживання відповідача алкогольними напоями та наркотичними засобами не підтверджується жодними медичними висновками, а наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів не може слугувати єдиною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки.

Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання ОСОБА_3 його батьківських обов`язків створює загрозу життю дитини, про що суду не надано жодного доказу.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також в матеріалах справи відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування Зимноводівської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області від 15.07.2021 року №260 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 » про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав зроблений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , у ньому не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав; не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту; не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Також, він не містить висновку про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини.

Тобто, зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Крім того, вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, та поступово сплачує заборгованість по аліментах, що підтверджується відповідними довідками-розрахунками зі сплати аліментів зокрема розрахунком заборгованості по аліментах від 28.10.2021 року, згідно якого боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 28.10.2021 року в сумі 99 898,00 грн., сплачено 100 048,00 грн., і цей факт свідчить про його інтерес до дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, оскільки це остаточно розірве зв`язок доньки з батьком, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Щодо вимог про збільшення розміру аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком обох сторін. Причому є обов`язком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним.

Положеннями статей 141, 180 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

05 січня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі №462/5902/17про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який проживає по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка проживає по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї четверті з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.12.2017 року.

Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка обґрунтовує тим, що на даний час їх з відповідачем неповнолітня донька ОСОБА_5 , потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з тим, що вона часто хворіє, а також з метою всестороннього розвитку дитини.

Разом з тим, стаття 192 СК України чітко встановлює обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, зокрема це зміна матеріального стану платника аліментів або одержувача аліментів; зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів; погіршення здоров"я платника або одержувача аліментів;поліпшення здоров"я когось з них. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З урахуванням цієї норми Закону позивач не надала суду правових доказів на підтвердження обставин для зміни розміру аліментів.

Згідно судового наказу з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у мінімальному гарантованому розмірі - 1 / 4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а позивачкою жодним чином не доведено достатність заробітку відповідача для сплати аліментів в розмірі 4000 грн.

Матеріали справи не містять достатніх доказів, що витрати на забезпечення необхідного рівня життєдіяльності малолітньої ОСОБА_5 перевищують розмір аліментів, які позивачка отримує на її утримання.

Крім того, обов`язок по утриманню дітей є обов`язком обох батьків, і не може бути покладений лише на батька.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивачкою не доведено обґрунтованих доказів зміни свого матеріального становища та матеріального стану відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст. 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів дитини, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовної заяви, а наведені в ній доводи спростовуються тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,10,12,13,76,141,259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 164, 165, 192 СК України суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Третя особа: Зимноводівська сільська рада Львівського району Львівської області ЄДРПОУ 110 с. Зимна Вода вул. Шухевича, 83 Львівського району Львівської області.

Повний текст судового рішення складено 05.11.2021 року.

СуддяД. А. Кукса