Справа № 211/3798/21
Провадження № 2/211/2285/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 жовтня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі є її сином, який з червня 2010 року по теперішній час не проживає в квартирі, особисті речі його відсутні, за комунальні послуги не сплачує, що матеріально обтяжує її, як власника житла. Тому з метою захисту майнових прав просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання сторони не з`явилися.

До суду, в тому числі на адресу електронної пошти суду, надійшли заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність: позивач на позові наполягає, відповідач вимоги визнає.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та заяви учасників справи, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 1996 року, є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується наданою копією договору (а.с. 12).

У вказаній квартирі, згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 27.08.2021, з 16 серпня 2005 року по теперішній час зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту про не проживання від 17 червня 2021 року, посвідченого майстром та головним інженером Комунального підприємства «Послуга», мешканці квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , засвідчили той факт, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з червня 2010 року по теперішній час не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки переїхав до міста Одеси, де створив родину та мешкає в житловому приміщенні своєї дружини, особистий речей його в квартирі матері немає (а.с. 16 - акт).

Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідач є сином позивача, як власника житлового приміщення.

Відповідно до пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Аналогічне викладено в частині 2 статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що відповідач, як член сім`ї власника житла, не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені статтею 405 ЦК України, згідно даних акту, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимога про стягнення судового збору з відповідачів не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 317,319,391,405 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2021 року

Суддя Н.Г.Середня