Справа №443/322/21
Провадження №2/443/955/21
РІШЕННЯ

іменем України

04 жовтня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Хижняк М.Р.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Гніздичівська селищна рада, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

за участю:

представника позивачки адвоката Яременка І.О.

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_3 в с. Махлинець Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 2,4438 га, згідно Державного акту па право приватної власності на землю ІV-ЛВ №026077, виданого на підставі рішення Облазницької сільської ради від 26.06.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №268 та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 3,1545 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №026076. виданого на підставі рішення Облазницької сільської ради від 26.06.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 317.

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовної заяви позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 2,4438 га, належні померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026077 від 05.08.2002. ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Від імені ОСОБА_4 у виконкомі Облазницької сільської ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті і на день смерті разом із ОСОБА_4 проживав її син ОСОБА_3 . Оскільки батько позивачки - ОСОБА_3 постійно проживав із ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважався таким, що її прийняв, проте юридично не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 3,1545 га, належні померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026076 від 05.08.200. Також у склад спадщини увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 2,4438 га, які він фактично успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4 . ОСОБА_3 дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила 29.06.2010, від його імені у виконкомі Облазницької сільської ради заповіт не посвідчувався. Батько позивачки був інвалідом та потребував постійного стороннього догляду. Після смерті бабусі та до дня смерті батька, позивачка постійно проживала без реєстрації з ним у с. Махлинець Жидачівського району та доглядала його. Таким чином, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, однак юридично її не оформила. Оскільки заповіту не було, то спадкування відбулося за законом. Окрім позивачки, спадкоємцем першої черги спадкування за законом є сестра позивачки ОСОБА_2 , однак вона спадщину не прийняла. Матір позивачки - ОСОБА_5 розлучена з ОСОБА_3 , а тому не є спадкоємцем його майна. Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадщину. Оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, що належав батькові позивачки втрачено, то вона звернулася у відділ у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, де отримала копію архівного примірника вищевказаного Державного акту. Стосовно Державного акту на право приватної власності на землю, що належав бабусі позивачки, то у неї зберіглася тільки ксерокопія акту. 01.03.2021 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі у зв`язку із тим, що документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, а також документи, які підтверджують факт спільного проживання із спадкодавцем відсутні. Вважаючи, що її спадкові права порушено, позивачка звернулася із даним позовом до суду.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 18.03.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 01.06.2021./а.с.33-34/

Ухвалою підготовчого засідання Жидачівського районного суду Львівської області від 01.06.2021, судом до участі у справі залучено в якості третьої особи - Гніздичівську селищну раду Львівської області, а підготовче засідання відкладено на 27.07.2021. /а.с.42-43/

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.10.2021./а.с.51-52/

Розгляд справи по суті відбувся 04.10.2021 за участі представника позивачки.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

В судовому засіданні 04.10.2021 представник позивачки заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позов визнає.

Представником Гнідзичівської селищної ради подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що знали спадкодавця особисто та зазначили, що позивачка постійно проживала разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини в селі Махлинець Жидачівського району Львівської області.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки та свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 13.05.1953 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб 05.03.1953, а після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_8 "/а. с.10/.

Згідно витягу з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження від 24.12.2020 №3, ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 /а. с.11/.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого повторно 24.04.2001, ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , а її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 /а. с.12/.

Згідно витягу з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 08.12.2017 року №1, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 уклали шлюб 22.10.1996 року, а після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_12 "/а. с./.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 від 28.08.2002, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 розірвали шлюб 18.07.2002, після розірвання шлюбу дружина залишила прізвище " ОСОБА_12 "/а. с.14/.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 від 28.02.2012, ОСОБА_16 та ОСОБА_12 уклали шлюб 28.02.2012 та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_12 "/а. с./15.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого повторно 23.11.2017, ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 роки померла ОСОБА_4 /а. с.16/.

Згідно довідки Облазницької сільської ради №773 від 21.11.2017, ОСОБА_4 дійсно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_4 у виконкомі Облазницької сільської ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті і на день смерті разом із ОСОБА_4 проживав син ОСОБА_3 /а. с.17/.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026077 від 05.08.2002 року, ОСОБА_4 є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 2,4438 га /а. с.18/.

Згідно витягу зі спадкового реєстру №63125963 від 11.01.2021, після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися /а. с.20/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 01.07.2010 виданого Облазницькою сільською радо ю Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 55 років помер ОСОБА_3 /а. с.21/.

Згідно довідки Облазницької сільської ради №830 від 11.12.2017, ОСОБА_3 дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконкомі Облазницької сільської ради заповіт не посвідчувався. /а. с.22/.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №026076 від 05.08.2002, ОСОБА_3 є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 3,1545 га /а. с.23/.

Відповідно витягу зі Спадкового реєстру № 63125839 від 11.01.2021 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа в нотаріуса не заводилася /а.с.25/.

Листом приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу від 01.03.2021№ 12-02/31, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що документи які підтверджують право власності на спадкове майно відсутні, а також відсутні документи, що підтверджують факт спільного проживання із спадкодавцем /а.с.26/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1ст. 13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Факт постійного проживання позивачки із ОСОБА_3 , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, поясненнями представника позивача та свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.

Спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 3,1545 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №026076, а також він успадкував земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 2,4438 га, які згідно Державного акту па право приватної власності на землю ІV-ЛВ №026077 належали його матері ОСОБА_4 , після її смерті, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із матір`ю та не заявляв про відмову від спадщини, а відтак на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). Наявності складеного спадкодавцем заповіту судом встановлено не було.

Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право власності на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно; відповідачка проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268, 315 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Гніздичівська селищна рада, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити, факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ОСОБА_3 в селі Махлинець Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 2,4438 га, згідно Державного акту па право приватної власності на землю ІV-ЛВ №026077, виданого на підставі рішення Облазницької сільської Ради народних депутатів від 26.06.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №268 та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Облазницької сільської ради загальною площею 3,1545 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №026076. виданого на підставі рішення Облазницької сільської Ради народних депутатів від 26.06.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 317.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.10.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко