Справа № 211/6263/21
Провадження № 2/211/3094/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Морська Товарна біржа про встановлення юридичного факту та визнання договору дійсним, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд встановити факт належності за життя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 27.05.1999 року на Криворізькій філії Морської товарної біржі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на відсутність нотаріального посвідчення угоди. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , який за життя 27 травня 1999 року на підставі договору купівлі-продажу став власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був укладений на Морській товарній біржі ( Криворізька філія № 1) та зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації, однак нотаріально не посвідчений. На теперішній час вона з сином бажають оформити спадщину після смерті чоловіка, однак не має можливості цього зробити, оскільки правовстановчі документи на нерухоме майно оформлені з порушенням статті 227 ЦК України, тому просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання сторони та тертя особа не з`явилися, до суду надійшли заяви позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутність: позивач на позові наполягає, відповідач проти позову не заперечує.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.

Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 27 травня 1999 року на Морській товарній біржі ( Криворізька філія № 1) між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, останній придбав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 копія договору).

Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8 зворот копія договору).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 9 копія свідоцтва).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу виконали умови договору, передали один-одному об`єкт нерухомості та грошові кошти, прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі, згідно тексту договору, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до статей 57, 58 Конституції України, статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір був фактично укладений у 1999 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року (далі ЦК УРСР).

Пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, визначено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР зальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Частиною першою статті 80 ЦК УРСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ч. 2 ст. 80 ЦК УРСР).

Так, позивачем не дотримано строк позовної давності з урахування часу виникнення спірних правовідносин (укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири зареєстровано Криворізькою філією № 1 Морською товарною біржею 27.05.1999 року), оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду у вересні 2021 року, тобто з пропуском встановленого статтею 71 ЦК УРСР строку позовної давності.

Однак позивачем заявлено клопотання про поновлення такого строку із зазначенням поважності причин пропуску, тому на підставі викладеного суд вважає необхідним поновити строк позовної давності звернення до суду за захистом невизнаного права.

Крім того,у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі статтею 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору.

Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених.

Згідно зі статтею 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР).

Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101,102,105, 114, 226 ЦК ).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що їй не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі, дізналася про обов`язковість нотаріального посвідчення вона лише при оформленні спадщини після смерті чоловіка, тому визнати дійсним спірний договір купівлі-продажу з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договору.

Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина перша статті 227 ЦК УРСР, але він був письмо укладений та зареєстрований в Криворізькій філії № 1 Морської товарної біржі та зареєстрований в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає.

Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 224, 225, 227 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), ст.ст. 10, 12,13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд ,-

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Морська Товарна біржа про встановлення юридичного факту та визнання договору дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 27 травня 1999 року на Морській Товарній Біржі ( Криворізька філія № 1), реєстраційний номер 133, між ОСОБА_4 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_3 , як покупцем, з іншої сторони, відповідно до якого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: А-1 житловий будинок цегляний, загальною площею 25,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м. з господарчими побудовами: Б-сарай з дошок, В-льох шлаколитий, Г-вбиральня дощата, № 1 паркан, І-водопровід, ІІ замощення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2021 р.

Суддя: Н. О. Сарат