Номер провадження: 22-ц/813/4145/21
Номер справи місцевого суду: 500/4715/17
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2019 року у складі судді Пащенко Т.П.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 260 400 грн.

Позов обґрунтований тим, що 15.05.2013 між позивачем та ОСОБА_3 укладено попередній договір за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалася продати ОСОБА_1 домоволодіння з надвірними будівлями, належне ОСОБА_3 на праві особистої власності, а також приватизовану земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1.2.2 розділу 1 вказаного договору сторони визначили, що договірна вартість проданого об`єкту (будинку та земельної ділянки) в розмірі 10 000 дол. США, в гривневому еквіваленті 81 500 грн. Згідно з п.1.3.1 розділу 1 договору ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити договірну вартість проданого об`єкту нерухомості авансовими платежами, починаючи з 2014 року по 30 травня 2017 року у розмірах: в 2014 році гривневу суму, еквівалентну 4000 дол. США на момент її сплати, в 2015 році - гривневу суму, еквівалентну 5000 дол. США, в 2016 році - гривневу суму, еквівалентну 1000 дол. США, а всього 10 000 дол. США. За умовами договору ОСОБА_3 зобов`язалася протягом 30 днів після останнього платежу укласти з позивачкою у встановленому нотаріальному порядку основний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна. Позивачка разом із двома неповнолітніми дітьми вселилася до вказаного житлового будинку, де проживає на даний час та на виконання п.1.3.1 розділу 1 договору, сплатила ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі: 01.10.2014 4000 дол. США, 01.10.2015 5000 дол. США, 20.07.2016 1000 дол. США, проте протягом 30 днів після останнього платежу в порушення домовленостей за договором, ОСОБА_3 до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу не прибула, оскільки погано себе почувала та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 спадщину за заповітом прийняла її онука ОСОБА_4 (прізвище у шлюбі ОСОБА_5 ). Проте, факт оплати позивачкою грошових коштів відповідачка не визнає та вимагає сплатити їй 10 000 дол. США в рахунок продажу будинку, погасити в добровільному порядку борг ОСОБА_3 у розмірі 240 000 грн. відповідачка відмовляється.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 26 210 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи в розмірі 7 163,56 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо правовідносин, які склалися між чоловіком позивачки та чоловіком відповідачки не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідачка ніколи не визнавала в судовому засіданні той факт, що її чоловік отримав від чоловіка позивачки 1000 дол. США саме на виконання спірної угоди з продажу зазначеного домоволодіння так як це були кошти за оренду будинку, а не аванс за неіснуючою угодою. Чоловіки сторін не були допитані та рішення суду ґрунтується лише на показаннях з чужих слів. Судом не встановлено факт перебування позивачки у шлюбі. Самі по собі показання сторін по справі не є доказами, а лише поясненнями сторін для суду. При цьому, суд не встановив коли саме була досягнена усна домовленості між позивачкою та померлою ОСОБА_3 щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Позивачка зазначає, що правовідносини за предметом спору виникли в 2012 році, проте не надано доказів проживання нею однією сім`єю разом з її чоловіком на час виникнення спірних правовідносин. Згідно довідки Утконосівської сільської ради за N92167 від 28.08.2017, позивачка з 2012 році мешкає за спірною адресою лише з неповнолітніми дітьми. Сама позивачка зазначала, що не мешкає з чоловіком тривалий час та в неї тяжкий матеріальний стан, тому просила відстрочити сплату судового збору. В позові зазначено, що позивака вселилася в спірний будинок лише з дітьми та відсутнє жодне посилання на передачу грошових коштів саме чоловіком позивачки чоловіку відповідачки. Фактично, позивачка не проживала з чоловіком однією сім`єю на момент виникнення спірних правовідносин. Свої доводи позивачка обґрунтовувала тим, що спірні грошові кошти передавалися нею особисто та це відображено у позовній заяві, що було також підтверджено показаннями свідка. Свідок ОСОБА_6 показала суду та це знайшло своє відображення у рішенні суду, що позивачка особисто спочатку відала одну тисячу доларів США, потім виплачувала на протязі трьох років грошові кошти за будинок також особисто і пізніше взяла в борг особисто одну тисячу доларів США у неї. Грошові кошти позивачка кожного разу віддавала особисто. Жодних показань щодо чоловіка не надавалося. Таким чином, чоловіками передавалися грошові кошти поза межами спірних правовідносин та зобов`язання, за якими передавалися ці кошти, виконані, саме тому у позивачки відсутній будь який письмовий доказ щодо цього, а саме розписка та договір, так як закінченням виконання такий письмовий доказ був повернутий відповідачці та її чоловіку. Предметом розгляду по справі є грошові кошти передані на виконання попереднього договору від 15.05.2013, акт прийому - передачі майна від 15.05.2013 і акти прийому - передачі грошових коштів від 01.08.2014, від 01.08.2014, від 20.07.2016 та від 01.10.2015. Задовольняючи позов в частині стягнення суми еквівалентній 1000 дол. США, суд вийшов за межі позовних вимог, які обґрунтовані посиланням на письмові докази, які визнані недопустимими та неналежними. Суд дійшов до вірного висновку про відсутність предмету спору, при цьому стягнув грошові кошти за відсутності предмету спору та відсутності спірних правовідносин як таких. Позивачка не обґрунтовує свої вимоги тим, що її чоловік передав чоловіку відповідачки грошові кошти, навпаки позивачка однозначно заявляє що вона особисто за розписками передавала грошові кошти особисто померлій ОСОБА_3 . Суд дійшов до вірного висновку, що позивачка обрала не вірний спосіб захисту свого права та відмовив в задоволенні позовних вимог. При цьому, в протилежність свого висновку, суддя застосовує до вищенаведених правовідносин норми матеріального права поза визначеного позивачем способу захисту свого права без наявності на те підстав. Позивачка на власний розсуд та на власний ризик реалізує свої процесуальні права та саме такий спосіб захисту був обраний нею. В одному рішенні до одних і тих самих правовідносин суд застосовує різні норми процесуального права та в першому визначає неправильно обраний позивачем спосіб захисту свого права- зазначає про це в рішенні та відмовляє в задоволенні позовних вимог, в другому також визначає таке, однак виходить за межі позовних вимог та на власний розсуд без достатніх на те підстав застосовує належні норми права. Тим самим грубо порушені принципи пропорційності, змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між позивачем та ОСОБА_3 укладено попередній договір, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалася продати ОСОБА_1 домоволодіння з надвірними будівлями, належне ОСОБА_3 на праві особистої власності, а також приватизовану земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач належним чином виконала всі взяті на себе зобов`язання та 20.07.2016 сплатила ОСОБА_3 авансовий платіж, про що свідчать акти прийому-передачі грошових коштів. Проте, у встановлений п. 2.2. попереднього договору строк, основний договір щодо зазначених об`єктів нерухомого майна не був укладений, у зв`язку з поганим станом здоров`я ОСОБА_3 . Відтак, основний договір купівлі-продажу не був укладений в термін не з вини ОСОБА_1 , оскільки остання належним чином виконала всі взяті на себе зобов`язання. Аналіз змісту судового рішення свідчить про те, що суд розглянув справу виключно на підставі позиції та документів, що були подані відповідачем. У своєму рішенні суд зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 все ж таки була досягнута домовленість щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, втім була проведена почеркознавча експертиза та згідно сумнівного висновку експерта щодо належності підпису ОСОБА_3 , у зв`язку з різницею в часі їх виконання, суд не прийняв до уваги доводи позивача щодо неправильності висновку.

12.10.2021 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, позивач свою позицію виклав у апеляційній скарзі, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та її представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи апеляційний суд приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріали справи свідчать, що на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.2002 №907 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2002 №768756, житлове домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.

Відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЯМ 227644, виданого 29.12.2012, цільове призначення земельної ділянки площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 : для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 на підставі усної домовленості з ОСОБА_3 щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації разом з дітьми за вказаною адресою та користується даним домоволодінням та земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Попередній договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було укладено.

Відповідно до заповіту, посвідченого 12.08.2005 приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І., ОСОБА_3 заповіла усе своє майно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ).

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_2 26 210 грн, суд виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна- житлового будинку АДРЕСА_1 , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана чоловіком позивача чоловіку відповідача грошова сума в розмірі одна тисяча доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції становить 26 210 грн., є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Проте погодитися з таким висновком суду неможна, виходячи з наступного.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 посилалася на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення між нею та померлою ОСОБА_3 письмового договору, передачі грошових коштів відповідно до предмету спору та заявлених позовних вимог. Також заперечувала проти того, що її чоловік отримував грошові кошти від чоловіка позивачки на виконання спірної угоди з продажу нерухомого майна.

Як вбачається з висновку експерта №18-1717 судової почеркознавчої експертизи від 27.12.2018, підписи у попередньому договорі від 15.05.2013, акті прийому-передачі майна від 15.05.2013, акті прийому-передачі грошових коштів від 01.08.2014, акті прийому-передачі грошових коштів від 20.07.2016, акті прийому-передачі грошових коштів від 01.10.2015 виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що померла ОСОБА_3 , спадкоємицею якої є ОСОБА_2 , отримувала авансовий платіж на виконання спірної угоди у розмірі 1 тис. дол США від позивача ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, відтак висновки суду не відповідають обставинам справи.

Визнання чоловіком відповідача факту отримання від чоловіка позивача коштів у розмірі 1 тис. дол США підставою для стягнення з ОСОБА_2 вказаної грошової суми бути не може, так як предметом даного спору, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є стягнення грошових коштів переданих позивачем на виконання попереднього договору. Вимога про стягнення платежу, який прийнятий до того ж іншою особою, є правовою підставою, яку позивач у даній справі не заявляла.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і з власної ініціативи змінювати підстави позову не вправі, тому вимога про стягнення коштів з ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею ОСОБА_3 у розмірі 26 210 грн. з вказаних вище підстав задоволенню не підлягає.

Оскільки ОСОБА_1 як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду не спростувала ту обставину, що попередній договір від 15.05.2013, акт прийому-передачі майна від 15.05.2013, акт прийому-передачі грошових коштів від 01.08.2014, акт прийому-передачі грошових коштів від 20.07.2016, акт прийому-передачі грошових коштів від 01.10.2015 ОСОБА_3 не підписувались, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, висновок якої позивач не спростувала, апеляційний суд, виходячи із принципу змагальності сторін, відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Та обставина, що позивач разом з дітьми проживає у спірному будинку не доводить, що сторони в такий спосіб виконали одну з умов попереднього договору та узгодили таким чином укладання в майбутньому договору купівлі-продажу будинку.

З урахуванням вищевикладеного, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити з підстав та мотивів, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 26 210 гривень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 12.11.2021.

Головуючий:

Судді: