КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/5362/20

номер провадження: 22-ц/824/7557/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Оніщука М.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року у складі судді Фролової І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» (далі - ТОВ «Авіакомпанія Браво») про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2018 року ОСОБА_1 в якості пасажира знаходився на борту повітряного судна UR - CPR, експлуатантом якого є ТОВ «Авіакомпанія Браво», рейс 4406 «Анталія-Київ», який здійснював переліт з Республіки Туреччина в Україну. Позивач вказував, що під час заходу на посадку на аеродромі «Київ (Жуляни)» вищезазначене повітряне судно зазнало аварії, в результаті якої йому були спричинено тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин передньої поверхні правої гомілки та обох ліктьових ділянок із підшкірними крововиливами, що підтверджується висновком комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» від 16 червня 2018 року.

Зазначав, що 03 липня 2018 року він направив на адресу відповідача претензію про виплату йому коштів за шкоду, завдану його здоров`ю. Листом від 01 серпня 2018 №1.6-251 ТОВ «Авіакомпанія Браво» повідомило, що найближчим часом на підставі звіту комісії Бюро з розслідування авіаційних подій, що проводить розслідування вказаної авіаційної події, надасть відповідь щодо претензійних вимог. Однак, відповідач відповіді на дану претензію позивачу не надав, що, на його думку, свідчить про відсутність у відповідача наміру виплатити йому кошти за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Авіакомпанія Браво» на свою користь кошти у розмірі 250 000 спеціальних прав запозичень, що еквівалентно 8 440 850 грн 00 коп., за шкоду, завдану його здоров`ю.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» від 16 червня 2018 року про отримання позивачем тілесних ушкоджень, у якому вказано про те, що вищезазначені травми отримані ОСОБА_1 від авіаподії, яка мала місце 14 вересня 2018 року. Зазначена у висновку медичного закладу інформація відповідачем не спростована та не заперечена, а відтак позивач вважає, що відсутні підстави вважати даний висновок неналежним доказом.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги остаточний звіт за результатами розслідування аварії, що сталася 14 червня 2018 року з літаком MD-83 UR-CPR ТОВ «Авіакомпанія Браво» на аеродромі «Київ (Жуляни)», опублікований 22 вересня 2020 року на сайті Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами. За інформацією, зазначеною у даному остаточному звіті (ст.ст. 10, 89) причиною аварії є викочування за межі злітно-посадкової смуги літака MD-83 UR-CPR авіакомпанії «Браво», що сталася 14 червня 2018 року на аеродромі «Київ (Жуляни)» при виконанні рейсу BAY 4406 за маршрутом Анталія - Київ (Жуляни), стало рішення командира екіпажу повітряного судна про продовження посадки на аеродромі «Київ (Жуляни)» в умовах грози на аеродромі при наступних основних факторах: нестабілізований захід на посадку, починаючи з висоти 1000 футів; невипуск екіпажем спойлерів; некоректні дії екіпажу по застосуванню реверсу на мокрій злітно - посадковій смузі Внаслідок події 9 пасажирів отримали легкі тілесні ушкодження (забої м`яких тканин, подряпини, садна). Тому вважає, що ним надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог, однак вони належним чином не досліджені та не оцінені судом першої інстанції.

Вказує, що відповідач не заперечив та не спростував факт отримання ним тілесних ушкоджень, внаслідок аварії літака авіакомпанії «Браво», що сталася 14 червня 2018 року на аеродромі «Київ (Жуляни)» та своєї відповідальності, передбаченої п.11 ч.1 ст. 100 Повітряного кодексу України, пунктом 1 глави 1 розділу XXVI Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної авіаційної служби України №1239 від 26 листопада 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2019 року за № 141/33112.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 в якості пасажира знаходився на борту повітряного судна UR - CPR, експлуатантом якого є ТОВ «Авіакомпанія Браво», рейс 4406 «Анталія -Київ», який здійснював переліт з Республіки Туреччина в Україну.

Позивач вказує, що під час заходу на посадку на аеродромі «Київ (Жуляни)» вищезазначене повітряне судно зазнало аварії, в результаті якої йому спричинено тілесні ушкодження.

Відповідно до довідки комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» від 16 червня 2018 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин передньої поверхні правої гомілки та обох ліктьових ділянок із підшкірними крововиливами. Зазначено, що травма виникла від авіаподії (а.с.10).

18 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень внаслідок вищезазначеної авіакатастрофи.

Листом від 20 червня 2018 року Тернопільський відділ поліції ГУНП в Тернопільській області повідомив ОСОБА_1 , що матеріали ЄО №19550 від 19 червня 2018 року зареєстровані за заявою, направлені за належністю до Солом`янського управління поліції ГУНП в місті Києві.

У листі від 31 липня 2018 року №03887125/55-2018 Солом`янське управління поліції ГУНП у місті Києві зазначило, що матеріали дослідчої перевірки за заявою ОСОБА_1 від 19 червня 2018 року приєднано до матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006584 від 15 червня 2018 року.

03 липня 2018 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію про виплату йому коштів за шкоду, завдану здоров`ю, в якій просив виплатити йому в добровільному порядку компенсацію шкоди, яка спричинила тілесні ушкодження під час авіаперевезення на повітряному судні UR - CPR, рейс 4406 «Анталія - Київ», у розмірі 113 100 спеціальних прав запозичення.

ТОВ «Авіакомпанія Браво» листом від 01 серпня 2018 року №1.6-251 повідомило, що на підставі звіту комісії Бюро з розслідування авіаційних подій, що проводить розслідування вказаної авіаційної події, позивачу буде надано відповідь щодо його претензійних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач в позові, як на підставу для його задоволення, не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.10 ЦК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Основними правовими регуляторами сфери міжнародних повітряних пасажирських перевезень є дві конвенції: Варшавська конвенція про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 року і Монреальська конвенція про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року.

Так, згідно з п.1 ст.17 Монреальської конвенції, перевізник є відповідальним за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира.

Відповідно до положень ст.21 Монреальської конвенції, перевізник не може виключити або обмежити своєї відповідальності за шкоду, про яку йдеться у п.1 ст.17, компенсація якої не перевищує 100 000 спеціальних прав запозичення на кожного пасажира.

Перевізник не несе відповідальності за шкоду, про яку йдеться у п.1 ст.17, компенсація якої перевищує 100 000 спеціальних прав запозичення на кожного пасажира, якщо перевізник доведе, що:

a) така шкода не була заподіяна через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність перевізника або його службовців чи агентів; або

b) така шкода заподіяна виключно через недбалість або іншу

неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони.

В Україні, з урахуванням вимог Регламенту (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 05 липня 2006 року № 1107/2006 про права інвалідів та осіб з обмеженою рухливістю при використанні повітряного простору, Регламенту (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 11 лютого 2004 року № 261/2004 про запровадження загальних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів,Регламенту Ради (ЄС) від 09 жовтня 1997 року № 2027/97 про відповідальність перевізника у випадку інциденту, із змінами, внесеними Регламентом (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 13 травня 2002 року № 889/2002, Монреальської конвенції 1999 року, Загальних умов перевезень пасажирів і багажу, встановлених Міжнародною асоціацією повітряного транспорту ("General Conditions of Carriage (passenger and baggage)", IATA), та резолюцій і рекомендованої практики Міжнародної асоціації повітряного транспорту (IATA), розроблено Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу.

На час події, вказаної позивачем, діяли Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України 30 листопада 2012 року №735, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 року за №2219/22531, який втратив чинність 05 березня 2019 року на підставі наказу Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року №1239, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2019 року за №141/3312.

Ці Правила застосовувалися до будь-якого міжнародного і внутрішнього перевезення пасажирів або багажу, яке здійснюється повітряним судном за плату або по найму, а також до перевезень повітряним транспортом, що здійснюються перевізником безкоштовно, до/з аеропортів, розташованих на території України.

Український перевізник, за винятком перевізника, який здійснює виключно чартерні рейси з бізнес-метою, встановлює свої правила повітряних перевезень пасажирів і багажу (державною мовою), спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог цих Правил, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Ці Правила і правила перевізника повинні бути складовою частиною програм перевізників із забезпечення якості під час повітряних перевезень пасажирів і багажу (п.4 глави 1, п.1 глави 3 розділу 2 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу).

Відповідно до п.1 глави 1 розділу XХVII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу,перевізник відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира.

Згідно з п.п.1, 2, 3 глави 4 розділу XХVII Правил, перевізник не може виключити чи обмежити свою відповідальність за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, сумою у розмірі 113 100 спеціальних прав запозичення для кожного пасажира.

Перевізник не відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира і сума якої перевищує зазначені у пункті 1 цієї глави розміри, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, якщо перевізник доведе, що:

така шкода не була заподіяна через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність перевізника або його службовців чи агентів з обслуговування; або

така шкода заподіяна виключно через недбальство або іншу неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони.

Перевізник повинен негайно, але у будь-якому разі не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після ідентифікації фізичної особи, яка має право на отримання компенсації, здійснити авансовий платіж, який не повинен бути менше ніж 16000 СПЗ.

Згідно з п.1 глави 1 розділу ХХVIII Правил, будь-який позов щодо відповідальності перевізника стосовно заподіяної шкоди при перевезенні може бути поданий відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені Монреальською конвенцією та чинним законодавством України, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їх відповідних прав.

Відповідно до усіх вищезазначених норм, відповідачем розроблено Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу (містяться в загальному доступі в мережі інтернет), згідно з якими, у редакції на час настання події 14 червня 2018 року,ТОВ «Авіакомпанія «Браво» відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира (розділ XХVII «Відповідальність ТОВ «Авіакомпанія «Браво» та розмір компенсації за заподіяну шкоду» глава 1 «Загибель і тілесне ушкодження пасажирів. Пошкодження багажу» п.1 Правил).

ТОВ «Авіакомпанія «Браво» не може виключити чи обмежити свою відповідальність за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, сумою у розмірі 113100 спеціальних прав запозичення для кожного пасажира. ТОВ «Авіакомпанія «Браво» не відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира і сума якої перевищує зазначені у пункті 1 цієї глави розміри, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, якщо ТОВ «Авіакомпанія «Браво» доведе, що: така шкода не була заподіяна через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність ТОВ «Авіакомпанія «Браво» або його службовців чи агентів з обслуговування; або така шкода заподіяна виключно через недбальство або іншу неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони ( розділ XХVII «Відповідальність ТОВ «Авіакомпанія «Браво» та розмір компенсації за заподіяну шкоду» глава 4 «Компенсація у випадку загибелі або тілесного ушкодження пасажирів» п. 1, 2 Правил).

По справі встановлено, що рейс ТОВ «Авіакомпанія «Браво» №4406 від 14 червня 2018 року, при посадці в аеропорту МА «Київ (Жуляни)» виникла авіаційна подія без людських жертв, що призвело до серйозного пошкодження повітряного судна, а саме, борт UR-CPR під час посадки перемістився за межі злітно-посадкової смуги, під час якого було пошкоджено шасі та ліве крило, літак перемістився зі зламаним шасі на зелену зону. Пасажири самостійно покидали повітряне судно через аварійні трапи та аварійні виходи, що підтверджується листом ТОВ «Авіакомпанія «Браво» від 14 червня 2018 року (а.с.13).

Обгрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 зазначав, що під час вказаної події знаходився на борту літака та отримав тілесні ушкодження, унаслідок чого має право на компенсацію.

Відповідно до ст. 928 ЦК України відповідальність перевізника за шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю пасажира, визначається відповідно до глави 82 цього Кодексу, якщо договором або законом не встановлена відповідальність перевізника без вини.

Згідно з приписами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №199/6521/19 зроблено висновок, що особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

У відповідності до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що він має право на відшкодування шкоди відповідачем, окрім вищевказаних доказів, послався в апеляційній скарзі на остаточний звіт за результатами розслідування аварії, що сталася 14 червня 2018 року з літаком MD-83 UR-CPR ТОВ «Авіакомпанія Браво» в аеропорту «Київ (Жуляни)», опублікований 22 вересня 2020 року на сайті Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами.

Із остаточного звіту за результатами розслідування аварії, що сталася 14 червня 2018 року з літаком MD-83 UR-CPR ТОВ «Авіакомпанія Браво» в аеропорту «Київ (Жуляни)», який міститься в загальному доступі в мережі інтернет, вбачається, що на борту вказаного літака перебувало 169 пасажирів та 7 членів екіпажу. Незначні тілесні ушкодження отримали 9 пасажирів. Після події 26 пасажирів звернулися зі скаргами на стан здоров`я та за медичною допомогою до медичного пункту аеропорту. Згідно з випискою з журналу медичного пункту, внаслідок події 9 пасажирів отримали легкі тілесні ушкодження (забої м`яких тканин, подряпини, садна), з них 5 пасажирів зазнали травм під час евакуації, 4 - під час викочування літака. Ще 17 пасажирів звернулися до медичного пункту зі скаргами на стрес від пережитого нервового потрясіння (пункт 1.2 «Тілесні ушкодження»).

На підтвердження отримання тілесних ушкоджень під час вказаної події, позивач ОСОБА_1 надав довідку комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання», відповідно до якої 16 червня 2018 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин передньої поверхні правої гомілки та обох ліктьових ділянок із підшкірними крововиливами. Зазначено, що травма виникла від авіа події. Також позивач надав документи щодо його звернень до правоохоронних органів з цього питання.

Разом з тим, надані позивачем докази достовірно не вказують на ту обставину, що зазначені у довідці комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» тілесні ушкодження ОСОБА_1 отримав саме під час аварії, що сталася 14 червня 2018 року з літаком MD-83 UR-CPR ТОВ «Авіакомпанія Браво» в аеропорту «Київ (Жуляни)».

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказів того, що після аварії, що сталася 14 червня 2018 року з літаком MD-83 UR-CPR ТОВ «Авіакомпанія Браво» в аеропорту «Київ (Жуляни)», ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до медичного пункту аеропорту «Київ (Жуляни)» та є одним із пасажирів, які отримали тілесні ушкодження, про що зазначено в журналі медичного пункту, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ч.7 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Разом з тим, позивач та його представник з клопотанням про витребування доказів ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, не зверталися.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем докази щодо отримання ним тілесних ушкоджень під час аварії, що сталася 14 червня 2018 року з літаком MD-83 UR-CPR ТОВ «Авіакомпанія Браво» в аеропорту «Київ (Жуляни)», не свідчать про доведеність обставин, на які посилається ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: