Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2020/21
Провадження № 2/376/1347/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Віговського С.І.,

при секретарі - Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання угоди дійсною, -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у серпні 2021 році між нею та ОСОБА_2 було укладено письмовий Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, позначеного у плані літ. А, житловою площею -16 кв.м., примикають такі надвірні будівлі та споруди: сарай, позначений у плані літ. Б , погріб - літ. В/п., загальна площа 29,1 кв м..

Зазначене майно належить ОСОБА_2 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року та ухвали Сквирського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року.

Договір був укладений в простій письмовій формі та відповідно до якого відповідач продав, а позивач купив вищезазначене майно за грошову суму 162 000 грн що в еквіваленті становить 6000 доларів США, які позивач повинна була передати при підписанні договору. Кошти були передані в повній мірі та відповідно позивач свої зобов`язання виконав повністю. Договором передбачені права та обов`язки сторін, а також між сторонами за договором досягнуті усі істотні умови відповідно до вимог чинного законодавства України.

За попередньою домовленістю сторони повинні були протягом трьох днів з дня проведення повного розрахунку з`явитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення даного договору, проте відповідач не з`явився. Отже, відповідач своїми діями (бездіяльністю) ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагають норми чинного законодавства України. Тобто, у даному випадку, відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України, є всі правові підстави для визнання договору дійсним.

Свої дії, а саме небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач не пояснює та ухиляється від зустрічі з позивачем.

У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги вказані в позовній заяві.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнав, заперечень не надавав.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у серпні 2021 році між позивачем та ОСОБА_2 було укладено письмовий Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, позначеного у плані літ. А, житловою площею -16 кв.м., примикають такі надвірні будівлі та споруди: сарай, позначений у плані літ. Б , погріб - літ. В/п., загальна площа 29,1 кв м..

Зазначене майно належить ОСОБА_2 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року та ухвали Сквирського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року.

Договір був укладений в простій письмовій формі та відповідно до якого відповідач продав, а позивач купив вищезазначене майно за грошову суму 162 000 грн що в еквіваленті становить 6000 доларів США, які позивач повинна була передати при підписанні договору. Кошти були передані в повній мірі та відповідно позивач свої зобов`язання виконав повністю. Договором передбачені права та обов`язки сторін, а також між сторонами за договором досягнуті усі істотні умови відповідно до вимог чинного законодавства України.

За попередньою домовленістю сторони повинні були протягом трьох днів з дня проведення повного розрахунку з`явитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення даного договору, проте відповідач не з`явився. Отже, відповідач своїми діями (бездіяльністю) ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагають норми чинного законодавства України. Тобто, у даному випадку, відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України, є всі правові підстави для визнання договору дійсним.

Свої дії, а саме небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач не пояснює та ухиляється від зустрічі з позивачем.

Згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та позивач має достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 5 Конституції України, ст. 2, 12, 80, 81, 95, 200, 206, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 4, 15, 16, 328, 655 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), про визнання угоди дійсною, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати укладеним договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, позначеного у плані літ. А, житловою площею -16 кв.м., примикають такі надвірні будівлі та споруди: сарай, позначений у плані літ. Б , погріб - літ. В/п., загальна площа 29,1 кв м..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, позначеного у плані літ. А, житловою площею -16 кв.м., примикають такі надвірні будівлі та споруди: сарай, позначений у плані літ. Б , погріб - літ. В/п., загальна площа 29,1 кв м..

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: http://court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. І. Віговський