КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року в складі судді Кириленко Т. В.,

встановив:

18.12.2020 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Посилалося на ті підстави, що ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання виконавцем ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване у ПрАТ «АК «Київводоканал», послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов цього договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідач ОСОБА_1 отримує послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вказаній газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 в порушення умов договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.07.2014 по 31.10.2020 послуг з водопостачання та водовідведення не виконувала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 35 774,90 грн, яка підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості.

Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на півроку ділиться на строк міжповірочного інтервалу.

Відповідний розміру внеску встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 №1716 для відповідного будинку у розмірі 4,36 грн щоквартально. Борг відповідача складає 17,44 грн.

Отже, розмір заборгованості відповідача за надані житлово-комунальні послуги складає 35 792,34 грн.

В зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідач зобов`язана сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 2 945,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 8 457,84 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АТ «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 35 792,34 грн, 3% річних у розмірі 2 945,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 457,84 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Застосувати до позовних вимог строк позовної давності у три роки.

Посилається на ті підстави, що вона не була повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, внаслідок чого не могла надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та заявити про застосування строків позовної давності.

Вважає, що з урахуванням загального строку позовної давності у три роки, період стягнення з відповідача має становити з 31.10.2017 по 31.10.2020.

Просить застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених позовних вимог.

Зазначає, що зняття та передача відповідачем показників квартирного засобу обліку не здійснювалась.

Разом з тим, позивачем не доведено незастосування при нарахуванні обсягу спожитих відповідачем послуг витрат води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у будинку, де мешкає відповідач, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку.

Позивач не надав суду доказів того, чи обладнаний будинок вузлом комерційного обліку, про його справність, про наявність своєчасної повірки цього пристрою.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження даних, які стали підставою для визначення обсягів спожитих відповідачем послуг, зазначених у розрахунку, тобто відсутні акти щомісячного зняття показників будинкового пристрою комерційного обліку, відповідно до яких здійснювалось нарахування спожитих житлово-комунальних послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «АК «Київводоканал» - Гуртова К. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на ті підстави, що відповідач вартість послуг за листопад 2014 року сплатила в сумі, що перевищує місячний платіж за цей місяць, що свідчить про визнання нею боргу. Періодична оплата боргу свідчить про переривання строку позовної давності.

Щодо заборгованості, що утворилася у період з лютого 2017, строк позовної давності не пропущений, оскільки перебіг строку продовжений в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

За період з липня 2014 по січень 2019 оплата за надані послуги нараховувалась з урахуванням пільги 50% від норми щомісячно і перерахування коштів здійснювалося також щомісячно, що свідчить про згоду відповідача на отримання пільги та переривання строку позовної давності.

Твердження відповідача щодо недоведеності нарахувань за отримані послуги не відповідає дійсності, оскільки вона щомісячно отримує платіжний документ з докладною інформацією про об`єми споживання, тарифи, нарахування, оплати, суму заборгованості, коригування (при проведенні) та суми до сплати, а відтак наданий позивачем до позовної заяви розрахунок є обґрунтованим та законним.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, не виконувала покладений на неї договором та законом обов`язок по оплаті цих послуг, внаслідок чого станом на 31.12.2020 року виникла заборгованість у розмірі 35 774,90 грн, внесок на обслуговування вузлів комерційного обліку в розмірі 17,44 грн, 8 457,84 грн - інфляційні втрати та 2945,66 грн - три відсотки річних.

При цьому, при вирішенні питання щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та за наявними у справі матеріалами, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, проте відповідачем у встановлений строк відзиву надано не було.

Разом з тим, з висновком суду першої інстанції щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

У п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно ч.7, ч. 8 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Відповідно до ч.6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є:1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;3)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу отримання відповідачем копії ухвали від 24 грудня 2020 року про відкриття провадження у справі.

За вказаних обставин, розглянувши справу без виклику учасників справи за відсутністю належних доказів повідомлення відповідача про наявність та розгляд такої судової справи, суд першої інстанції не забезпечив останній можливості обґрунтувати свої заперечення щодо позову та подати відповідні докази на їх підтвердження.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що 26.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року № 1198, який визначав ПАТ «АК «Київводоканал» (у 2017 році перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал») виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення на території м. Києва.

05.04.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (надалі - Договір № 1).

Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору № 1. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносини) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, за змістом даних норм відповідь особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повинен бути повним і беззастережним. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Зокрема, згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму вчинення правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Водночас згідно ч. 3 ст. 205 ЦК України мовчання, як форма вираження волі сторони до вчинення правочину, може мати місце у випадках, встановлених договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносини) покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.1 і 5 ч.3 ст.20 вказаного Закону).

Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Апеляційним судом враховано відсутність у справі доказів про письмову відмову відповідача укласти публічний договір про надання послуг водопостачання та водовідведення, як і відсутність належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не користується послугами водопостачання та водовідведення або уклала договір з іншим виконавцем послуг, а тому відповідач вважається таким, що прийняв оферту і зобов`язаний сплачувати вартість послуг водопостачання та водовідведення, які надає позивач.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи, що несплата відповідачем наданих послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення порушує права позивача як надавача цих послуг, які підлягають до захисту, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми борг за надані комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

В апеляційній скарзі міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки спірні правовідносини встановлюють обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що він зроблений за період з липня 2014 року по жовтень 2020 року.

Позовну заяву ПрАТ «АК «Київводоканал» подало 18 грудня 2020 року.

Враховуючи, що загальний строк позовної давності складає три роки, то до задоволення підлягають позовні вимоги за період з грудня 2017 року по жовтень 2020 року.

Заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за вказаний період становить 18 915,96 грн, зі сплати внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку - 17,44 грн, всього 18 933, 40 грн, а також 3% річних - 835,52 грн, інфляційні втрати - 1 151,19 грн.

Сплата відповідачем вартості послуг за листопад 2014 року знаходиться поза межами строку позовної давності, а тому не може слугувати підставою для його переривання.

З огляду на те, що карантин на усій території України встановлено з 12.03.2020, строки позовної давності продовжуються саме з цього часу, а не з лютого 2017 року, як про це зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Нарахування з липня 2014 року по січень 2019 року оплати за надані послуги з урахуванням пільги 50% від норми щомісячно також не є обставиною, що свідчить про визнання відповідачем боргу, який виник за період з липня 2014 року.

Заперечення відповідача щодо недоведеності розрахунків наданих послуг не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, а тому не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (44,32%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 931,60 грн.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги (55,68%) з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 755,59 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України стягує з позивача на користь відповідача різницю понесених судових витрат у розмірі 823,99 грн.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києві від 09 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька,1-а, ) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 18 933, 40 грн , 3% річних - 835,52 грн, інфляційні втрати - 1 151,19 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 823,99 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк