Справа № 127/5494/20
Провадження № 22-ц/801/1878/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуСправа № 127/5494/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Голоти Л.О., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року, ухвалене суддею Романюк Л.Ф. в м. Вінниці, повне рішення складено 03 червня 2021 року, в цивільній справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання,

встановив:

У березні 2020 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь підприємства суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.10.2016 по 01.10.2019, з урахуванням суми втрат від інфляційних процесів та 3% річних від суми основного боргу, в розмірі 41 710,88 грн, з яких: 35 880,20 грн сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 1 628,31 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості; 4 202,37 грн суми втрат від інфляції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надає послуги населенню з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлове помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично зареєстровані та проживають відповідачі, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Відповідачі порушують умови надання послуг, у зв`язку з чим за період з 01.10.2016 по 01.10.2019 утворилася заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 41 710, 88 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 25 908, 92 грн., з яких: 21 695, 88 грн. - основний борг, 2 886,89 грн. - інфляційні втрати, 1 326,15 грн. - 3% річних, а також 2 102,00 грн. судового збору по 1051 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 15 801,96 грн., з яких: 14 184, 32 грн. - основний борг, 1 315,48 грн. - інфляційні втрати, 302,16 грн. - 3% річних.

В решті позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року в частині стягнення з нього заборгованості, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції не надав належним чином оцінки зібраним у справі доказам, а саме акту №138 від 19.02.2021, що підтверджує факт не проживання з 14.06.2013 ОСОБА_1 в квартирі, за якою нараховано заборгованість; ОСОБА_1 згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2013 вибув з квартири 14.06.2013, однак, чомусь не був знятий з обліку; посилання суду на п. 6 ч. 1 ст. 7 та п. 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» не підлягають до застосування щодо відповідача ОСОБА_1 , оскільки він не являється споживачем та відповідно суб`єктом правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг; судом помилково здійснено посилання на справу №127/25290/16-ц як підставу переривання строку позовної давності.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві КП ВМР «Вінницяміськтеплоеперго» просить відмовити в задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду ТОВ «ЖЕО» від 30.09.2019, ОСОБА_2 (дата прибуття 13.10.1999) та ОСОБА_1 (дата прибуття 14.06.2000) проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді, що є комунальною власністю територіальної громади м.Вінниці, з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води (а.с.6,7) та надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Згідно оборотної відомості за період з 09.2016 р. по 10.2019 р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та розрахунку суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, розмір заборгованості відповідачів за послуги з централізованого теплопостачання з урахуванням суми основного боргу, 3% річних, суми втрат від інфляції за період з 01.10.2016 року по 01.10.2019 становить 41 710,88 грн., з яких: 35 880,20 грн. сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 4 202,37 грн. - інфляційні втрати, 1 628,31 грн. - 3% річних (а.с.16,17).

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. При цьому суд дійшов висновку, що до 21.11.2017, тобто до настання повноліття ОСОБА_1 , заборгованість (14 184, 32 грн сума основного боргу, 302,16 грн - 3% річних та 1 315,48 грн - інфляційні втрати) слід стягнути з його батька ОСОБА_2 , а солідарне стягнення заборгованості (борг в сумі 21 695, 88 грн., 3% річних - 1326,15 грн. та інфляційні втрати - 2886, 89 грн) слід здійснювати саме з грудня 2017 року.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього заборгованості. Рішення суду в частині стягнення заборгованості з іншого відповідача ОСОБА_2 не оскаржується, а тому апеляційним судом на підставі ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині зроблені за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Так, за змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі (п. 5, 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»).

Оскільки квартира АДРЕСА_2 забезпечувалася послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та за які нараховано відповідну оплату, а відповідачі не надали належних доказів неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованість за надані послуги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що заборгованість в солідарному порядку з ОСОБА_1 слід стягувати після 21.11.2017, тобто після досягнення ним повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не підлягають застосування відносно нього, оскільки він не являється споживачем та, відповідно, суб`єктом у сфері надання житлово-комунальних послуг, однак, така позиція апелянта є хибною, оскільки частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Тобто, за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, зобов`язані нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг.

З матеріалів справи (витяг з реєстру особових рахунків від 30.09.2019; довідкою про реєстрацію місця проживання від 05.03.2020; довідкою ЖЕО від 22.02.2021) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрований з 14.06.2000, дата вибуття 17.02.2021, що ним не заперечувалося. Тобто, на момент звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 був зареєстрований у житлі споживача, а тому на законних підставах несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Верховний Суд у свої постанові від 02.09.2019 у справі №335/479/17 у справі за аналогічних правовідносин (стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) зазначив, що оскільки позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, а відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що стверджує про те, що вони є користувачами наданих послуг.

Крім того, пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 визначено, що споживач має право на зменшення розміру плати, зокрема, у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Тобто, відсутність в житловому приміщенні споживача та інших осіб не є підставою для несплати вартості послуг з централізованого теплопостачання, а може слугувати лише підставою для зменшення розміру плати.

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що до підприємства жодних документів про тимчасову відсутність відповідача ОСОБА_1 не надходило.

За таких обставин, аналізувати докази, якими ОСОБА_1 обґрунтовує факт не проживання у квартирі АДРЕСА_2 є недоцільним.

Не беруться до уваги доводи апелянта з приводу звернення позивача до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки з позовом до суду КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося 04.03.2020.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року оскаржується ОСОБА_1 лише в частині стягнення з нього заборгованості, в решті (стягнення заборгованості з ОСОБА_2 ) рішення суду не оскаржується та, відповідно, апеляційним судом не переглядається.

За оскаржуваним рішенням суду заборгованість з ОСОБА_1 стягнута за період з грудня 2017 року, тобто в межах визначеного ст. 257 ЦК України строку, а відтак строк позовної давності в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 позивачем не пропущений.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене без додержання норм матеріального чи з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Л.О. Голота

О.В. Ковальчук