Справа № 462/4050/19 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3198/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м.Львів

Справа № 462/4050/19

Провадження № 22ц/811/3198/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львів 7 жовтня 2020 року у складі судді Румілової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., з участю третьої особи: Національного банку України», про визнання дій протиправними та скасування рішень про реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

встановив:

25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11 квітня 2008 року сторони уклали кредитний договір №00003624 щодо отримання кредиту в розмірі 25 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 . Зазначає, що в квітні 2019 року він отримав від відповідача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Заборгованість з урахуванням отриманого кредиту (25 000 доларів США) зі сплатою 13,8 % річних становить 34 971,20 доларів США. Вказує, що за час користування кредитом ним сплачено тіло кредиту - 3 004,61 долари США, 21 738,40 доларів США нарахованих відсотків та пеню - 5 539,36 доларів США. Зазначає, що 14 травня 2019 року державним реєстратором БойкоХ.Р. проведено реєстрацію права власності на вказану квартиру за AT «Альфа Банк», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна . Підстава виникнення права власності - рекомендоване повідомлення про вручення. Вказує, що державний реєстратор не перевіряв повноважень представника банку на підписання таких листів, не взяв до уваги відсутність печатки банку, не перевірив розмір його заборгованості перед банком, наявність виконавчих документів про звернення стягнення на предмет іпотеки та інше, чим порушив його права. Зазначає, що окрім реєстрації права власності на предмет іпотеки 14 травня 2019 року, 19 березня 2016 року за реєстровим № 6945 приватним нотаріусом Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначене житло в рахунок погашення боргу на користь AT «Альфа Банк» в розмірі 30 372,90 доларів США. Стверджує, що згідно відомостей Реєстру виконавчих проваджень у Залізничному Відділі ДВС м. Львів перебуває на виконанні виконавчий лист № 462/6003/16-ц, виданий 10 травня 2017 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з нього (позивача) на користь AT «Альфа Банк» боргу в розмірі 33 292,97 доларів США. Вважає, що оскільки він з AT «Альфа Банк» укладав один кредитний договір - то ці стягнення є потрійним притягненням до цивільної відповідальності за порушення одного і того ж кредитного договору, що є незаконним. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та AT «Альфа Банк» укладений кредитний договір № 800003624, згідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 25 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань згідно договору №800003624 ОСОБА_1 передав в іпотеку відповідачу квартиру АДРЕСА_1 .

19 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6945, про стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором, боржником за яким є ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості становить 30 372,90 доларів США.

Постановою ВП №51610668 від 11 липня 2016 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ за виконавчим написом №6945 від 19 березня 2016 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., відкрито виконавче провадження про стягнення 30 372,90 доларів США.

Постановою ВП №51610668 від 6 лютого 2017 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання.

Постановою ВП №54445 від 7 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова ГТУЮ у Львівській області на підставі виконавчого листа №462/6003/16ц, виданого 10 травня 2017 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення 33 292,97 доларів США та 12 769,85 грн., боржник - ОСОБА_1 , стягував - ПАТ Альфа-Банк.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №171153377 від 20 червня 2019 року державний реєстратор Бойко Х.Р. провела 14 травня 2019 року реєстрацію об`єкта нерухомого майна, на який була накладена заборона на підставі іпотечного договору від 11 квітня 2008 року, - квартиру загальною площею 44 кв.м, житловою 27,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , на власника АТ «Альфа-Банк».

Встановлено, що ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання перед банком не виконав та залишається боржником за кредитними зобов`язаннями, що підтверджується і відкритим виконавчим провадженням. Договір іпотеки є чинним.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку», яка має назву: «Позасудове врегулювання», передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону України «Про іпотеку».

У свою чергу, статтею 37 Закону України «Про іпотеку», яка має назву: «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки», передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Таким чином, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Це відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс15, а також висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 21 березня 2018 року № 14-38цс18. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс15, крім того, вказала наступне: «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Установлено, що у іпотечному договорі іпотеки № 800003624-И від 11 квітня 2008 року сторонами узгоджено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору (п.6.3).

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі питання щодо позасудового врегулювання спору.

Позивач не зазначив які саме порушення мали місце в діях державного реєстратора ОСОБА_4 .

Судом не встановлено, що державний реєстратор Бойко Х.Р. порушила вимоги «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державним реєстратором враховано вимоги п.61, згідно до якого «Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем».

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, прийшов до висновку провідсутність підстав визнання дій державного реєстратора Бойко Х.Р. щодо реєстрації права власності за АТ «Альфа Банк» квартири АДРЕСА_1 та про відмову у задоволенні позову.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотеко держателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Доводи апеляційної скарги, зокрема, і про неодноразове стягнення заборгованості, не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 7 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 12 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді