ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 702/124/21
Провадження № 22-ц/821/1715/21
категорія: 302050000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Карпенко О.В.

секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Земельне-кадастрове бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Держкомзему України, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 : адвокат Домачук Володимир Анатолійович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Земельно-кадастрового бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Деркомзему України, Головного управління Дергеокадастру у Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правового акту недійсним.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання правового акту недійсним.

Підставою звернення до суду із позовом вважає те, що згідно рішення загальних зборів членів колгоспу ім Калініна Монастирищенського району Черкаської області від 20.02.1985 йому була надана у безстрокове користування присадибна земельна ділянка площею 0,32 га, розташована по АДРЕСА_1 . 05.09.1995 він звернувся до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про виділення із загальної площі, що перебувала у його користуванні, земельну ділянку під будівництво. Рішенням виконавчого комітету Лукашівської сільської ради № 27 від 19.10.1995 йому була виділена присадибна земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва.

З метою узаконення будівництва будинку і господарських споруд шляхом отримання будівельного паспорта на забудову присадибної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 він звернувся до сесії Лукашівської сільради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення присадибної земельної ділянки у приватну власність. Рішенням сесії сільської ради за № 30-4/VІ від 29.09.2015 йому був наданий такий дозвіл. У 2016 він звернувся до Монастирищенського відділу ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо виготовлення технічної документації із землеустрою.

20.07.2016 під час спроби встановлення (відновлення) зовнішніх меж його землекористування із суміжним сусідом він вперше дізнався про те, що суміжна присадибна земельна ділянка розташована по

АДРЕСА_2 землевпорядником ОСОБА_4 йому було роз`яснено, що графічне зображення спільної межі, що розділяє їхні земельні ділянки повинна відповідати вже узгодженому із ним акту зовнішніх меж землеволодіння ОСОБА_2 та виданому йому державному акту. Відновлена інженером - землевпорядником межа присадибної земельної ділянки ОСОБА_2 великою частиною (0,02 га) накладалась на присадибну земельну ділянку, що була у його користуванні. Дана обставина стала перепоною у виготовленні проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки. Ознайомившись із актом узгодження меж від 13.03.2000 він дійшов висновку про те, що при складанні цього документа була захоплена частина присадибної земельної ділянки, що була у його користуванні в результаті шахрайських дій інженера-землевпорядника ОСОБА_5 працівника земельно-кадастрового бюро.

Видаючи державний акт серії № 12-16-1114 від 27.01.199_ Лукашівська сільська рада не звернула уваги на те, що збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 відбулося за рахунок включення до її складу частини суміжної присадибної земельної ділянки, що перебувала і перебуває у його користуванні, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

В акті узгодження меж землеволодіння ОСОБА_2 із суміжними землекористувачами від 13.03.2000 йдеться про те, що при його складанні нібито були присутні суміжні землекористувачі в тому числі він, які як вбачається претензій при погодженні меж земельної ділянки ОСОБА_2 , а також до існуючих меж після їх встановлення не заявляли, про що вказують їх підписи у даному акті.

Він у категоричній формі заперечує дійсність даного документа виходячи з наступного: - з метою введення в оману інженером-землевпорядником ОСОБА_5 сільського голови Лукашівської сільської ради Пастухова А.С., спочатку суміжні землекористувачі ОСОБА_1 і ОСОБА_6 не були внесені в акт через те, що сільському голові було достаменно відомо про їхню відсутність в селі.; - прізвища та ініціали землекористувачів вписані іншою рукою після того, як даний акт 13.03.2000 погодив сільський голова ОСОБА_7 своїм підписом та скріпив гербовою печаткою ; - підпис від імені особи ОСОБА_1 в акті узгодження меж землеволодіння ОСОБА_2 із суміжними землекористувачами в графі «підписи землекористувачів» : за прізвищем ОСОБА_1 виконані не ним, а іншою особою. Дана обставина вказує на те, що так зване закріплення межовими знаками меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі (на місцевості) здійснено виконавцем робіт у його відсутність. Акт прийому-передачі межових знаків не був складений і не був переданий замовнику робіт; - загальна площа приватизованої земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає виділеній рішенням № 7/3 від 22.01.2000 сесії сільської ради площі земельної ділянки, яка збільшилась в результаті узаконеного самозахвату частини присадибної земельної ділянки, що перебувала і перебуває у його користуванні; - виконавець робіт суттєво порушив вимоги Інструкції № 43 від 04.05.1999 затвердженої Держкомітетом України по земельних ресурсах, чим порушив його права та законні інтереси, що стало підставою для звернення до суду. Додатково повідомляє інженер - землевпорядник ОСОБА_5 власноручно виписав для земельно-кадастрового бюро технічне завдання за № 151 від 03.03.2000 на розробку матеріалів по виготовленню держакту на право приватної власності на землю, не зазначив у ньому його повноваження, з посиланням на наявність ліцензії на заняття даним видом господарської діяльності, що ще раз вказує на те, що земельно-кадастрове бюро перебувало у структурі відділу земельних ресурсів Монастирищенського району, а Монастирищенський відділ земельних ресурсів присвоїв собі функцію органу земельних ресурсів і разом із земельно- кадастровим бюро приступив до виготовлення техдокументації на одержання держакта на землю ОСОБА_2 .

Просить визнати правовий акт у формі Акта узгодження меж землеволодіння ОСОБА_2 із суміжними землекористувачами від 13.03.2000 недійсним і таким, що не створює юридичних підстав вважати виготовлену технічну документацію за № 69 на право видачі державного акта на землю ОСОБА_2 серії ЧР № 12-16-1114 від 27.01.199_ дійсною з часу її виготовлення.

В доповненнях до позовної заяви від 27.02.2021 позивач зазначив, що у цивільній справі № 702/124/18 ним було подано звернення про призначення судової (почеркознавчої) експертизи. 01.06.2018 в адресу суду була надіслана дана експертиза із висновком за № 1/1119. Метою призначення судової почеркознавчої експертизи було те, щоб підтвердити або спростувати певний факт, що мав юридичне значення; використати висновки експертизи у якості належного і допустимого доказу при винесенні рішення у справі. Суддя у справі умисно і свідомо навіть не згадала про неї у своєму рішенні. Враховуючи наведене він має право стверджувати про те, що на даний час він є ініціатором проведення почеркознавчої експертизи за № 1/1119 від 01.06.2018. Просить стягнути з відповідача - головного управління Держгеокадастру у Черкаській області грошові кошти у розмірі 2250,24 грн за оплату проведеної почеркознавчої експертизи за № 1/1119 від 01.06.2018.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Земельно-кадастрового бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Держкомзему України, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правового акту недійсним відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, зокрема і не може бути підставою для визнання всієї технічної документації по виготовленню і затвердженню державного акту недійсною, без доведених інших порушень, зокрема і порушень у визначенні розмірів суміжних земельних ділянок, а тому суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав.

Питання наявності інших порушень при виготовленні та затвердженні технічної документації за № 69, її складових елементів (рішень, планів тощо) на право видачі державного акта на землю ОСОБА_2 , позивачем в прохальній частині позовної заяви не порушується. Вказана технічна документація в матеріалах справи відсутня, сторонами суду не надана, клопотання про її витребування не заявлялося.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами, факту порушення його прав саме відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області чи відповідачем Земельно-кадастровим бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Держкомзему України.

Крім цього, відмовляючи позивачу в задоволенні даної позовної вимоги суд також зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення його прав саме відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, що також є підставою для відмови в задоволенні даної вимоги позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не наділена правом звертатися до суду з заявою про пропуск строку позовної давності, оскільки не є стороною у справі, в розумінні ст. 48 ЦПК України, а тому в задоволенні позову не може бути відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки про це заявлено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не стороною у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення про визнання правового акту у формі Акта узгодження меж землеволодіння гр. ОСОБА_2 від 13.03.2000р. недійсним.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що він не погоджується з висновками суду 1 інстанції про те, що він обрав невірний спосіб захисту порушених прав. Стверджує, що ОСОБА_2 ніколи не звертався сам або через уповноважених осіб до Лукашівської сільської ради щодо виділення земельної ділянки в приватну власність. Лукашівська сільська рада ніколи не надава гр. ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 у приватну власність. Лукашівська сільська рада ніколи не надавала гр. ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо приватизації земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 . Гр. ОСОБА_2 ніколи сам або через уповноважених осіб не звертався до ліцензованої організації щодо виготовлення технічної документації щодо видачі державного акта на право приватної власності на землю, договору з нею не укладав.

Вважає, що правовий акт у формі Акта узгодження меж землеволодіння ОСОБА_2 із суміжними землекористувачами від 13.03.2000 року незаконний, так як він не брав участь у процедурі узгодження меж землеволодіння ОСОБА_2 , оскільки він не був повідомлений жодним чином, його прізвище було внесено в даний акт іншим почерком та з підробленим підписом.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У вересні 2021 року відповідач Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними.

Вказує, що державний акт на право приватної власності на землю - це єдиний документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку. Містить інформацію про власника земельної ділянки; підстави набуття права власності на земельну ділянку; місце розташування, площу кадастровий номер земельної ділянки.

У відповідності до положень пункту 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», видача державних актів на право власності на земельні ділянки здійснювалась територіальними органами Держкомзему України при проведенні державної реєстрації земельної ділянки лише до 01 січня 2013 року.

З огляду на викладене, Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю велися до 1 січня 2013 року, станом на сьогодні внесення до них відомостей, в тому числі будь-яких записів про земельні ділянки є не можливим.

Відповідно до пункту 4.13 Положення про Головне Управління затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру від 17.11.2016 №308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 №53) Головне управління наділене повноваженнями розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Черкаської області.

Розпорядження земельними ділянками у межах населеного пункту відноситься до повноважень Лукашівської сільської ради.

Оскільки у позові позивачем не зазначено доказів, щодо порушення прав позивача Головним управлінням, просять суд відмовити в задоволенні позову.

У вересні 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Домачук В.А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду 1 інстанції - без змін.

Стверджує, що зазначені доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 не звертався до Лукашівської сільської ради щодо виділення земельної ділянки, Лукашівська сільська рада не надавала у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , останній не звертався до ліцензованих організацій з питання виготовлення документації на видачу державного акта на землю, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 в 2000 році подав до Лукашівської сільської ради та до землевпорядної організації всі необхідні документи для отримання у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , та оформлення правовстановлюючих документів на неї. Як наслідок, ним відповідно до рішення Лукашівської сільської ради отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

Крім того, вказує, що апелянт на підтвердження того, що не брав участь у процедурі узгодження меж земельної ділянки, не надав доказів. Висновок експерта, на який посилається апелянт, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки складався в іншій цивільній справі, де учасниками були інші сторони.

Вважає, що Земельно-кадастрове бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Держкомзему України та Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області не є належними відповідачами у справі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

18 серпня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Земельно-кадастрового бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Деркомзему України, Головного управління Дергеокадастру у Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правового акту недійсним.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Карпенко О.В.

Супровідним листом № 702/124/21/14546/2021 від 18 серпня 2021 року матеріали цивільної справи № 702/124/21 витребувано із суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

30 серпня 2021 року матеріали цивільної справи № 702/124/21 отримано Черкаським апеляційним судом.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням Лукашівської сільської ради №7-3 від 22.01.2000 «Про розгляд заяв громадян» передано ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га ( а.с.8).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №12-16-1111, який видано 24 січня 199_ року на підставі рішення сесії Лукашівської сільської ради народних депутатів від 22.01.2000 року №7/3 (приватизація), ОСОБА_2 набув права власності на земельну ділянку площею 0,42 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Лукашівка Лукашівської сільської ради (а.с.14).

Згідно ст. 3 ЗК України 1990 року в редакції 1992 року, яка діяла на час прийняття рішення про виділення земельної ділянки позивачу, а також на час видачі Державного акту ОСОБА_2 , розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України 1990 року в редакції 1992 року, яка діяла на час прийняття рішення про виділення земельної ділянки позивачу, а також на час видачі Державного акту ОСОБА_2 , суб`єктами права державної власності на землю є: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Згідно ст.65 ЗК України до земель сільського населеного пункту належать усі землі, що знаходяться в межах, установлених для цього пункту в порядку землеустрою. Землі сільського населеного пункту перебувають у віданні сільської Ради народних депутатів. Тобто, до прийняття рішення про виділення земельної ділянки у користування чи у власність, виділення меж в натурі та отримання документа, що посвідчує відповідне право - користування чи власності, власником землі у межах села є сільська рада.

Відповідно до тексту акта від 13.03.2000 року (наданий суду в копії позивачем) про встановлення меж землеволодіння ОСОБА_2 за адресою: с. Лукашівка, складеного представником землевпорядної організації, за участю землевпорядника, замовника ОСОБА_2 та землевласників (землекористувачів) земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , погоджено та закріплено розміри по межі з земельними ділянками. Усі присутні ознайомлені з ними, заперечень не зазначено ( а.с. 6).

Згідно з частиною першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Поданий позивачем в копії висновок судової почеркознавчої експертизи № 1/1119 від 01.06.2018, яка виконана експертом на виконання ухвали від 16.04.2018 про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесена суддею Чорненькою Д.С. у цивільному провадженні № 2/702/102/18 по справі № 702/124/18 складений не на його замовлення, призначений та складений на виконання ухвали суду в іншому цивільному провадженні.

Згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі № 702/124/18 ( провадження № 2/702/102/18) в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Лукашівської сільської ради, державного нотаріуса Монастирищенської державної нотаріальної контори про визнання недійсними державних актів та свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовлено повністю.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України 2001 року, яка визначає зміст права власності на землю, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч. 1 ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності, зокрема, для особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, визначеної статтею 121 цього Кодексу, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Лукашівської сільської ради №7-3 від 22.01.2000 «Про розгляд заяв громадян» передано ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №12-16-1114, який видано на підставі рішення сесії Лукашівської сільської ради народних депутатів від 22.01.2000 року №7/3 (приватизація), ОСОБА_2 набув права власності на земельну ділянку площею 0,42 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Лукашівка Лукашівської сільської ради.

Згідно ст. 3 ЗК України 1990 року в редакції 1992 року, яка діяла на час прийняття рішення про виділення земельної ділянки позивачу, а також на час видачі Державного акту ОСОБА_2 , розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України 1990 року в редакції 1992 року, яка діяла на час прийняття рішення про виділення земельної ділянки позивачу, а також на час видачі Державного акту ОСОБА_2 , суб`єктами права державної власності на землю є: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Згідно ст.65 ЗК України до земель сільського населеного пункту належать усі землі, що знаходяться в межах, установлених для цього пункту в порядку землеустрою. Землі сільського населеного пункту перебувають у віданні сільської Ради народних депутатів. Тобто, до прийняття рішення про виділення земельної ділянки у користування чи у власність, виділення меж в натурі та отримання документа, що посвідчує відповідне право - користування чи власності, власником землі у межах села є сільська рада.

Відповідно до тексту акта від 13.03.2000 року (наданий суду в копії позивачем) про встановлення меж землеволодіння ОСОБА_2 за адресою: с. Лукашівка, складеного представником землевпорядної організації, за участю землевпорядника, замовника ОСОБА_2 та землевласників (землекористувачів) земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , погоджено та закріплено розміри по межі з земельними ділянками. Усі присутні ознайомлені з ними, заперечень не зазначено.

Згідно з частиною першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Поданий позивачем в копії висновок судової почеркознавчої експертизи № 1/1119 від 01.06.2018, яка виконана експертом на виконання ухвали від 16.04.2018 про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесена суддею Чорненькою Д.С. у цивільному провадженні № 2/702/102/18 по справі № 702/124/18 складений не на його замовлення, призначений та складений на виконання ухвали суду в іншому цивільному провадженні.

Згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі № 702/124/18 ( провадження № 2/702/102/18) в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Лукашівської сільської ради, державного нотаріуса Монастирищенської державної нотаріальної контори про визнання недійсними державних актів та свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовлено повністю.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, зокрема і не може бути підставою для визнання всієї технічної документації по виготовленню і затвердженню державного акту недійсною, без доведених інших порушень, зокрема і порушень у визначенні розмірів суміжних земельних ділянок, а тому суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав.

Питання наявності інших порушень при виготовленні та затвердженні технічної документації за № 69, її складових елементів (рішень, планів тощо) на право видачі державного акта на землю ОСОБА_2 , позивачем в прохальній частині позовної заяви не порушується. Вказана технічна документація в матеріалах справи відсутня, сторонами суду не надана, клопотання про її витребування не заявлялося.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами, факту порушення його прав саме відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області чи відповідачем Земельно-кадастровим бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Держкомзему України.

Крім цього, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення його прав саме відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, що також є підставою для відмови в задоволенні даної вимоги позивача.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Так, Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року (справа №353/103/17) вказав, що у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зробив висновок про те, що «погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необо`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Установивши, що ОСОБА_2 набув права власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог закону, а позивачкою не доведено порушення відповідачем її прав унаслідок порушення норм земельного чи цивільного законодавства при виготовленні державного акта про право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, оскільки ненадання позивачем згоди на погодження меж земельної ділянки та не підписання нею акта погодження меж земельної ділянки, не може бути підставою для визнання неправомірним та скасування рішення про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державного акта на право приватної власності на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю порушеного її права, як власника суміжної земельної ділянки, та не є підставою для скасування рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка надана ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1050 м2».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Земельно-кадастрового бюро у структурі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Деркомзему України, Головного управління Дергеокадастру у Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правового акту недійсним, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуючий: В.О. Єльцов

Судді : В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко