ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8017/21 Справа № 214/8522/20 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів -Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач- Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк",

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року, ухваленого суддею Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 23 367,09 грн., яка складається з: 15 374,47 грн. заборгованість за тілом кредит; заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 374,47 грн., 6969,21 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1 023,41 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, а також судовий збір.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.07.2010 року.

Заявою відповідач підтвердила той факт, що вона була проінформована про умови кредитування а АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до заяви б/н від 20.07.2010 року позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому кредитний ліміт був збільшений до 15 000,00грн.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором і не здійснила повернення кредиту у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на 31.10.2020 року Відповідач має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 23 367,09 грн., яка складається з: 15 374,47 грн. заборгованість за тілом кредит; заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 374,47 грн., 6969,21 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1 023,41 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимогАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, позивач АТ КБ «ПриватБанк» вказує на незаконність і необгрунтованість оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи та просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення, заявлених Банком позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що при вирішенні справи, суд першої інстанції неправильно визначив характер правовідносин між сторонами, неправильно застосував закон, що їх регулює, неповно дослідив надані Позивачем докази та не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним по справі доказам.

Позивач зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного Договору від 20.07.2010 ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (04/2022). При укладенні Договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України. Вказує, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків.

Наголошує на тому, судом першої інстанції залишено поза увагою наступні висновки Верховного суду, зокрема, викладені у Постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі №200/5647/18 від 16 вересня 2020 року, де зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформленні відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, тобто виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом.

Позивач зазначає, що відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви, Відповідач згоден, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Тобто сторонами при укладені кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, тому суд, встановивши, що Позивач надав Відповідачу кредит, а остання його не повернула Банку, не мав жодних підстав для відмови у стягненні тіла кредиту та відсотків за його користуванням.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.07.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету заяву від 20.07.2010 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк ( а.с.12).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.07.2010 року, укладеного між Приват Банком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31.10.2020 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» склала 23 367,09 грн., яка складається з: 15 374,47 грн. заборгованість за тілом кредит; заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 374,47 грн., 6969,21 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1 023,41 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. ( а.с. 4-9 зворот).

Крім того, представником позивача до матеріалів справи було долучено виписку за договором №б/н станом на 03.11.2020 року (а.с.48-56), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.10), та довідку про підписання кредитних договорів, за якими було видано кредитні картки (а.с.11).

Суд першої інстанції, відмовляючи Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, на підставі досліджених доказів та встановлених обставин виходив з того, що Банком суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не може погодитись з доводами Позивача, викладеними у скарзі, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з самої Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приват Банк, що 20.07.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виявила бажання оформити «дебетову особову карту» (а.с.12-зворот).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З ч.2 розділу ІІІ Постанови №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», зокрема, вбачається, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Дебетова платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку.

Дебетово-кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку, а якщо їх недостатньо або немає, то за рахунок наданого банком кредиту.

Кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Аналогічні норми були встановлені і урозділу ІІІ Постанови №223 від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», які були чинні на час підписання Анкети-Заяви та втратили чинність 12.11.2014 року.

З аналізу вищевказаного розділу вбачається, що дебетова картка - це різновид банківської платіжної картки, яка призначена для оплати, зокрема, товарів та послуг у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, здійснення інших операцій, доступних у меню банкомата чи установі банку.

Кредитна карта банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору.

Кредитна і дебетова картки це дві принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики.

Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів. Кредитна картка відкривається для використання коштів, наданих банком. Дебетова - для використання особистих коштів.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що за Анкетою-заявою, підписаною Відповідачем 20.07.2010 року, остання мала отримати дебетову картку, яка дозволяє використовувати кошти доступного залишку депозитного рахунку, на основі якого вона емітована, а відтак, в даному випадку не можна застосовувати норми, які регулюють правовідносини в сфері кредитування, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Доводи Позивача про те, що надана Банком виписка по картковому рахунку є належним доказом щодо заборгованості Відповідача, яку суд першої інстанції належним чином не дослідив, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, Позивачем на підтвердження заявлених до Відповідача позовних вимог надано наступні докази: розрахунок заборгованості за договором №б/ від 20.07.2010 станом на 31.10.2020 (а.с.4-9); Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) (а.с.10); Довідка між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було видано 6 карток (а.с.11); Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 20.07.2010 (а.с.12); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.13); Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256 (а.с.14-39); Виписка за договором №б/н станом на 03.11.2020 (а.с.48-56).

Зокрема з Довідки між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, вбачається, що Відповідачу було видано 6 карток: № НОМЕР_1 дата відкриття 07.12.2012, термін дії картки - 05/16; НОМЕР_2 дата видачі 12.06.2014, строк дії картки-03/18; НОМЕР_3 дата видачі 21.09.2017, термін дії картки-09/21; НОМЕР_3 дата видачі 28.03.2018, строк дії картки-09/21; НОМЕР_4 дата видачі 03.10.2018, строк дії картки-03/22; НОМЕР_5 дата видачі 06.01.2018, строк дії картки-04/22 (а.с.11).

З Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) видно, що старт карткового рахунку -07.12.2012 зазначена картка № НОМЕР_1 , також вбачається, що кредитний ліміт з 0,00 вперше було збільшено-28.12.2013, в подальшому 13.07.2016 кредитний ліміт збільшено до 2000 грн.; з 28.10.2016 збільшено до 3000 грн., з 23.05.2017 збільшено до 5000 грн., 19.10.2010 ліміт збільшено до 10000 грн., з22.01.2018 кредитний ліміт зменшено до 3500 грн., з 22.01.2018, знову кредитний ліміт збільшено до 9100 грн., з 22.06.2018 ліміт збільшено до 10000 грн., 03.10.2018 кредитний ліміт збільшено до 15000 грн. (а.с.10).

З Виписки за договором №б/н станом на 03.11.2020 вбачається наступна інформація: 11.12.2012 № картки НОМЕР_1 (це перша картка з якої розпочався старт карткового рахунку): «Перерахування коштів. Платник ОСОБА_1 . Переказ з картки далі відомості не вказані, дата наступної операції 19.04.2013 № картки НОМЕР_1 : «Криворізький філіал, відділення «Приват-центр» Експрес-платежі, Перерахування особистих коштів з карти НОМЕР_6 на карту НОМЕР_7 , поповнення карткового рахунку, далі дата операції 28.12.2013 - коли вперше було збільшено кредитний ліміт до 800 грн. зазначено № іншої картки 9637020, яка відповідно до наданої Позивачем Довідки про видачу Відповідачу карток, Банком взагалі не видавалася ОСОБА_1 .

Дослідивши виписку за договором №б/н до дати 01.06.2016 це строк коли закінчився строк дії першої картки № НОМЕР_1 з якої розпочався старт карткового рахунку, операції з цією карткою після проведення 2-х операцій зазначених вище 11.12.2012 та 19.04.2013, більше не проводилися (а.с.54-зворот-56).

Таким чином, досліджені судом, наведені вище докази на які посилається Позивач і у позові, і в апеляційній скарзі, не підтверджують того факту, що Відповідач, підписавши Анкету-заяву від 20.07.2010 б/н про оформлення їй дебетової особової карти, ще й засвідчила бажання про отримання кредитних коштів на умовах дії кредитних карт «Універсальна» та отримала кредитні кошти саме за цим Договором.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність Позивачем належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору відповідно до підписаної сторонами 20.07.2010 року Анкети-Заяви про надання банківських послуг, в якій чітко зазначено бажання клієнта оформити на своє ім`я дебетову особову карту.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи Банку, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, підстав для скасування рішення суду немає.

Оскільки рішення суду залишено без змін перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: