Справа № 727/8206/21
Провадження № 2/727/2387/21
12 жовтня 2021 року. Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді Одовічен Я.В.
за участю секретаря Філатової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Посилалася на те, що 08.09.2015 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Молдова, про що складено відповідний актовий запис №97, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Відділом цивільного стану м.Єдинець, Республіка Молдова.
Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначила, що їхній син ОСОБА_5 народився ще до укладення шлюбу між ними, але згодом відповідач в судовому порядку вніс відомості в актовий запис про народження сина про себе як батька.
У 2017 році їх сім`я переїхала на постійне проживання в м.Чернівці, Україна, де вони з відповідачем та дітьми зареєстровані та проживають на даний час.
Їх стосунки поступово почали погіршуватися, з грудня 2019 року сторони не підтримують подружніх стосунків та припинили ведення спільного господарства.
Основною причиною розпаду їхньої сім`ї стали різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів, нерозуміння одне одного, постійні суперечки та сварки, внаслідок чого між ними виникли неприязні відносини. Вони втратили почуття любові один до одного.
Окрім того, позивач вказував на те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вони із відповідачем не мають наміру зберегти шлюб. Примирення між ними неможливе.
У даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам.
Діти з народження проживають із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач, хоч і зареєстрований з відповідачкою та дітьми за однією адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично з ними не проживає, не надає жодних коштів на утримання дітей протягом останніх двох років.
Діти хронічними хворобами не хворіють, стан здоров`я задовільний, жодних доходів не отримують.
Зазначила, що у відповідача інших дітей не має, інших аліментів не сплачує, жодних осіб на своєму утриманні не має.
Просить розірвати шлюб та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі по 2500 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.
Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомила.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої, другої статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 08 вересня 2015 року, Відділом Цивільного Стану Єдинець, актовий запис №97 (а.с.6-7).
Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8, 10).
Їхній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився ще до укладення шлюбу між позивачем та відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці 05.11.2014 року було внесено зміни до актового запису №2778 від 26 листопада 2013 року про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зміни у відомостях про батька дитини і вказано ОСОБА_2 , 1998 року народження батьком дитини (а.с.9).
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
Як передбачено ст.12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права.
Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.
Відповідно ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Згідно ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків.
Згідно ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Відповідно до п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що, позивач є громадянкою України та проживає в Україні, відповідачу 15.01.2019 року була видана посвідка на постійне проживання, яка дійсна до 14.01.2029 року.
З урахуванням того, що можливість примирення між сторонами відсутня, їх сім`я розпалася остаточно, як зазначає позивач, сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню.
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання дітей суд виходить з такого.
Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом ч.1. ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. №2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.
Також, відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Тобто, законодавець передбачив право особи, з якою проживає дитина, визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі.
Відповідач є особою працездатного віку, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача суду надано не було, судом було здійснено всіх передбачених заходів щодо сповіщення відповідача про слухання справи, з метою забезпечення можливості надати суду відзив на позовну заяву та докази на спростовування позовних вимог тощо.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача.
З огляду на відсутність відзиву на позов, та відсутності позиції відповідача щодо визначеного розміру аліментів позивачем, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2500 грн. 00 коп., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, відповідно до заявлених позивачем вимог та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, а тому, суд вважає, що належним розміром аліментів на дитину, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі, запропонованому позивачем, щомісячно починаючи з 30.08.2021 року (дата надходження позову до суду) що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача.
При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.
Керуючись ст.ст. 24, 77, 79, 84, 105, 110-112 180, 181, 182, 183,192, СК України, ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-284, 430, пп.15.5 п.15 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), яка проживає у АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрований 08.09.2015 року Відділом Цивільного Стану Єдинець, актовий запис №97 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), яка проживає у АДРЕСА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 30.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), яка проживає у АДРЕСА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 30.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.