КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився на територія міста Маріуполь, Донецької області, яка на момент його народження входила до складу Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення - повернуто заявнику для звернення до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 27 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилається на те, що цивільним процесуальним законодавством не передбачена вимога щодо надання заявником в рамках окремого провадження, а саме у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, доказів на підтвердження місця проживання заявника. А отже, судом вимагається надання доказів, які не передбачені ані статтею 316 Цивільного процесуального кодексу України, ані будь-якою іншою нормою Цивільного процесуального законодавства.

Також вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подання доказів можливе і наступних стадіях цивільного процесу. Чинним процесуальним законодавством не передбачено залишення заяви без руху або повернення заяви з підстав ненадання доказів на підтвердження звернення з дотриманням правил підсудності.

Крім того, ухвала про повернення заяви заявнику є передчасною та постановлена суддею з порушенням норм процесуального права.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник заявника підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 для подачі до належного суду, суд першої інстанції вважав, що судом не встановлено місце проживання заявника на території України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвалисуду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився на території міста Маріуполь, Донецької області, яка на момент його народження входила до складу Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 для подачі до належного суду, суд першої інстанції керувався положенням ч.1 ст.316 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом;

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Дія Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, передбачений правиламиреєстрації місця проживання, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України, № 207 від 2 березня 2016 року.

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Іноземці або особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після знаття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Дані правила також застосовується до іноземців, або осіб без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове місце проживання. В даному випадку, іноземець повинен зареєструвати своє місце проживання за адресою, яка була вказана при поданні документів в Державну міграційну службу України як адреса тимчасового перебування. Після реєстрації місця проживання іноземця, ця адреса зазначається в посвідці на тимчасове/постійне місце проживання.

Вказане узгоджується з п. 4 Правил реєстрації місця проживання та п.58-1Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» від 25 квітня 2018 року № 322.

Реєстрація місця проживання/перебування або знаття з реєстрації місця проживання іноземця здійснюється в день подання іноземцем або його представником за довіреністю документів та може відбуватись одночасно із зняттям з попереднього місця проживання (п. 4 Правил реєстрації місця проживання).

Згідно пп.2 п. 9 Правил реєстрації місця проживання, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Матеріали справи не містять документів, визначених законом, що підтверджують місце проживання ОСОБА_1 на території Солом`янського району м. Києва.

Крім того, судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії довіреності від 22 березня 2021 року виданої громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , зареєстрованим в АДРЕСА_1 , посвідченої консульським агентом Консульства України в м. Анталія Каяном Сергієм Леонідовичем , тимчасове перебування ОСОБА_1 вказано: Турецька Республіка (а.с. 7).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_1 в установленому законом порядку не зареєстрований на території України.

Враховуючи встановлені обставини, те, що заявник є громадянином Російської Федерації, зареєстрований в АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва.

Також, з матеріалів справи встановлено, що заявник тимчасово проживає в Турецькій Республіці, що підтверджується виданою ним довіреністю.(а.с.7).

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що заявник звертався до Верховного Суду в порядку визначеному ч.2 ст.316 ЦПК України, щодо визначення підсудності даної справи та Верховним Судом визначено підсудність даної справи Солом`янському районному суду м. Києва.

Посилання представника заявника у суді апеляційної інстанції на те, що суд мав залишити заяву ОСОБА_1 без руху для подання доказів на підтвердження його місця проживання на території Солом`янського району м. Києва є необґрунтованими, оскільки цивільно - процесуальним кодексом не передбачено такої підстави для залишення заяви без руху та крім того, заявник в довіреності вказав своїм місцем проживання Турецьку Республіку, а місцем реєстрації Російську Федерацію.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді