Житомирський апеляційний суд
Справа №277/622/20 Головуючий у 1-й інст. Прищепа Т. П.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №277/622/20 за позовом ОСОБА_1 до Рясненської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Прищепи Т.П. у смт. Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рясненської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області. Просила визначити додатковий строк терміном 90 днів для подання заяви до нотаріальної контори/нотаріуса про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті баби - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 . Останнім постійним місцем проживання баби було: АДРЕСА_1 . Після смерті баби відкрилася спадщина, до якої входить право на земельну частку (пай). За життя бабою заповіту складено не було. До теперішнього часу ніхто спадщину не прийняв. Вона у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки не знала, що залишилося спадкове майно право на земельну частку (пай). Лише в цьому році із нею зв`язалися особи, які мають намір взяти в оренду землю і від них вона дізналася про наявність спадкового майна. Після цього вона розшукала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0242865. Вона звернулася до приватного нотаріуса Ємільчинського районного нотаріального округу Петрук С.П. з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), але їй у цьому було відмовлено на тій підставі, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, про що нотаріусом винесена постанова від 24 липня 2020 року.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав. Зазначає, що суд не прийняв до уваги ту обставину, що на час смерті баби вона проживала та була зареєстрована разом з нею, про що зазначено у рішенні із посиланням на довідку Рясненької сільської ради від 14 липня 2020 року №831. Вважає, що суд першої інстанції мав вирішити її позов у відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони (їх представники) до суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не скеровували. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (а.с.66-67).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття (зі змісту ст.1258 ЦК України).

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступень споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (частина перша ст.1265 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя ст.1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша ст.1270 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (зі змісту частин першої та другої ст.1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1269 ЦК України (у редакції на час відкриття спадщини) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша ст.1272 ЦК України).

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина друга ст.1272 ЦК України).

Частиною третьою ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України (зі змісту частини першої ст.1273 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло, у тому числі, право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії ЖТ №0242865 (а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 доводиться померлій онукою. Так, ксерокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та ксерокопією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 підтверджується, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7,9). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження (запис поновлено повторно) серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Також у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_7 (доньки померлої та матері позивача) від 23 вересня 2020 року до компетентних органів про те, що вона в Ємільчинську державну нотаріальну контору Житомирської області чи до приватного нотаріуса Ємільчинського районного нотаріального округу в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 не зверталася, у фактичне володіння та управління спадковим майном не вступала, пропустила встановлений законодавством строк для прийняття спадщини і вважається такою, що спадщину не прийняла (а.с.18). Справжність підпису ОСОБА_7 засвідчено уповноваженою особою Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області.

У мотивувальній частині свого рішення суд першої інстанції послався на довідку Рясненської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області від 14 липня 2020 року №831, ксерокопія якої знаходиться у матеріалах справи на аркуші шостому. Довідка видана сільським головою відповідної ради про те, що ОСОБА_2 на день смерті постійно проживала та була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 . За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що позивач проживала і була зареєстрована разом із бабою та про це зазначив суд першої інстанції, пославшись на довідку Рясненської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області від 14 липня 2020 року №831, спростовуються матеріалами справи та є вигаданими.

Отже, на час відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується ксерокопією паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Ємільчинським РВ УМВС України в Житомирській області 18 грудня 1997 року, та із бабою ОСОБА_2 разом у будинку АДРЕСА_1 постійно не проживала, а тому в порядку частини третьої ст.1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняла, а доводи апеляційної скарги з цього приводу спростовуються доказами, які знаходяться у матеріалах справи (а.с.5).

Разом із тим, постановою від 24 липня 2020 року приватний нотаріус Ємільчинського районного нотаріального округу Житомирської області Петрук С.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на тій підставі, що онучка померлої на час відкриття спадщини не була зареєстрована за місцем проживання разом із бабою ОСОБА_2 та не подала протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до довідки, виданої Рясненською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області від 14 липня 2020 року №831, на день смерті ОСОБА_2 проживала одна за місце реєстрації (а.с.11). Водночас у відмовній постанові приватний нотаріус зазначила про те, що за даними Спадкового реєстру станом на 24 липня 2020 року спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 не заводилася та ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) 24 липня 2020 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд мав вирішити спір у відповідності до роз`яснень, що надані у п.23 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», не грунтуються на положеннях чинного законодавства. Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи в межах заявлених вимог та до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (а.с.13,49 ЦПК України). Позивач ОСОБА_1 подала до суду позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та у встановленому законом порядку предмет або підставу позову не змінювала і заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не подавала.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач в порядку, встановленому цивільним законодавством, прийняла спадщину, а тому умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину відсутні. За таких обставин, вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розгляду. Позивач подала за правилами позовного провадження позовну заяву з вимогою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд розглянув спір у межах заявлених вимог з додержанням норм процесуального права та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, застосувавши при цьому закон, який підлягає застосуванню, а доводи апеляційної скарги з цього приводу грунтуються на підміні понять.

Необізнаність позивача про наявність спадкового майна не є поважною причиною для надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті баби з огляду на обставини справи, які підтверджені доказами. Також приймається до уваги те, що спадкодавець померла у 2004 року, а позивач звернулася до суду із відповідним позовом лише через шістнадцять років у 2020 році. Суду не надано доказів, що у позивача існували об`єктивні, непереборні та істотні труднощі упродовж надмірно тривалого періоду (з 15 лютого 2004 року), які б перешкоджали їй прийняти спадщину після смерті баби у разі неприйняття її матір`ю ( ОСОБА_4 ) впродовж шести місяців спадщини після смерті своєї матері ( ОСОБА_2 ), тобто баби позивача. Натомість ОСОБА_1 безперешкодно упродовж шістнадцяти років не цікавилася цим питанням, а звернула на нього увагу лише тоді, коли з`явилися особи, які виявила бажання взяти земельну ділянку або ділянки в оренду.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи. Спір вирішено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. За положеннями ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: