ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1833/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5642/21 Категорія: на ухвалу Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ТОВ «Агентство Нерухомості «Голден Хаус» про зобов`язання провести реструктуризацію кредиту за Кредитним договором №2301/0508/88-від 14.05.2008 року в розмірі 5 004,92 дол. США терміном на два календарні роки.

Одночасно з позовом позивачем ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній вказує, що йому - ОСОБА_1 на підставі Договору міни від 30.03.1994 року належить квартира АДРЕСА_1 .

Також вказує, що 14.05.2008 року між ним - ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» був укладений Кредитний договір № 2301/0508/88-1002 на суму кредиту 37 000 дол. США, з терміном повернення до 13.05.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором 14.05.2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» був укладений Іпотечний договір № 2301/0508/88-1002-Z, згідно якого він передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 .

12.08.2014 року право вимоги за вказаним іпотечним та кредитним договорами, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги № 1306, що укладений 25.05.2012 року, було відступлено ПАТ «Дельта Банк», і він (позивач) здійснював погашення кредитної заборгованості до 02.02.2018 року.

27.11.2019 року право вимоги за Іпотечним договором № 2301/0508/88-1002-Z від 14.05.2008 року та кредитним договором № 2301/0508/88-1002, на підставі договору № 2091/К купівлі-продажу прав вимоги, було відступлено ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус».

Вказує, що на момент продажу права вимоги його заборгованість за Кредитним договором складала 5 004,92 дол. США.

28.11.2019 року відповідач, в порядку ст. ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку», звернувся до нього з вимогою про усунення порушення умов кредитного договору, в якому вимагає сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 186 359,51 грн. на його користь протягом 30-ти днів з дати отримання вимоги. А у разі незадоволення вказаної вимоги ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» погрожує здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом позасудового врегулювання на підставі наявних застережень у Договорі іпотеки.

Дану вимогу (іпотечне повідомлення) ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» вважає незаконною, оскільки відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказана квартира підпадає під дію мораторію та на неї не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника), оскільки вона віднесена до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який вступив в силу 23.04.2021 року продовжено дію вказаного мораторію на 5 місяців.

Крім того, вказує, що вищевказаним Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та передбачено, що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

В зв`язку з цим, він 04.05.2021 року звернувся до відповідача - ТОВ «Агентство Нерухомості «Голден Хаус» із заявою про проведення реструктуризації заборгованості за Кредитним договором № 2301/0508/88-1002 від 14.05.2008 року, однак відповіді на вказану заяву не отримав.

Тому, вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання обов`язку щодо проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором, оскільки має на меті здійснити реєстрацію за собою права власності на квартиру АДРЕСА_1 . В зв`язку з цим, він і звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача провести реструктуризацію кредиту.

Також вказує, що вимога відповідача від 28.11.2019 року, щодо термінового погашення безпідставно нарахованої суми боргу в розмірі 186 359 грн. 51 коп. з погрозою перереєстрації права власності на іпотечне майно за собою, підтверджує той факт, ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» має дійсний намір відчужити належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Такі дії відповідача значно ускладнять його (позивача) можливість здійснювати повноцінне володіння належним йому нерухомим майном у разі задоволення позовних вимог.

А тому, просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та належить йому (позивачу) на праві приватної власності.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що на даний час існує визначена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона на примусове звернення стягнення на майно, віднесене до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо воно є місцем постійного проживання позичальника (за умови відсутності іншого майна) чи якщо воно було придбане за кредитні кошти, а також якщо загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири.

Вищевказана квартира АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачу, підпадає під дію п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому на неї не може бути примусово звернено стягнення, тому відповідно підстав для накладення на неї арешту в судовому порядку немає.

Крім того, позивачем не надано суду і доказів того, що на сьогоднішній день відповідач має намір відчужити вищевказану квартиру, чи здійснити її реєстрацію за собою. Надані позивачем вимога про усунення порушень від 28.11.2020 року та вимога про звільнення житлового приміщення від 31.01.2020 року, не вказують про такі наміри відповідача на сьогоднішній день. При цьому, судом враховано, що відповідач з січня 2021 року жодної дії, направленої на відчуження вищевказаної квартири не вчиняв.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду винесена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на обставини, які викладені ним у поданій заяві про забезпечення позову та крім того звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказана квартира підпадає під дію мораторію та на неї не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника), оскільки вона віднесена до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку».

Однак, 13.04.2021 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який вступив в силу 23.04.2021 року, яким дату вказаного мораторію продовжено на 5 місяців, тобто до 23.09.2021 року.

Вказує, що у разі незадоволення заяви про забезпечення позову у даній справі надасть можливість відповідачу здійснити задоволення своїх вимог за рахунок реєстрації права власності на спірну квартиру за собою.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Агентство Нерухомості «Голден Хаус» про зобов`язання провести реструктуризацію кредиту за Кредитним договором №2301/0508/88-11002 від 14.05.2008 року в розмірі 5 004,92 дол. США, забезпеченням виконання зобов`язань по якому є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК підставою забезпечення позову є можливість ускладнення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 152 ЦПК).

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідність вирішення цього питання виникає також з положень статті 12 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

В роз`ясненнях, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначається, що підставою для звернення до суду з указаним позовом стала наявна у нього заборгованість за кредитним договором №2301/0508/88-1002 від 14.05.2008 року, який укладений між ним та ВАТ «Сведбанк».

У зв`язку із наявністю даної заборгованості, позивачу направлено іпотечне повідомлення від ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») від 28.11.2019 року із вимогою про усунення порушення умов кредитного договору (в порядку ст.ст. 35-37 ЗУ «Про іпотеку»). У даному повідомленні відповідач вимагав дострокового виконання боргових зобов`язань в повному обсязі протягом 30 (тридцяти днів) календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати заборгованості в розмірі 186 359,51 грн. У разі невиконання даної вимоги, на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», п .12.3 Договору іпотеки, ТОВ «АН «Голден Хаус», як новий кредитор та новий іпотекодержатель зверне стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

31 січня 2020 року ОСОБА_1 направлено вимогу від відповідача про звільнення житлового приміщення та зняття з реєстрації зареєстрованих у квартирі осіб.

Нормами статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України у відповідній редакції).

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність, а тому іпотекодержатель має можливість у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, що передбачено п.п. 12.3.1., 12.3.2. іпотечного договору №2301/0508/88-1002-Z від 14 травня 2008 року, що у свою чергу знівелює позовні вимоги у разі їх задоволення судом.

Колегія суддів враховує, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо можливості відчуження іпотечного майна, та дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Необхідність збереження правового статусу та стану спірної квартири відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини другої статті 149 ЦК. Однак, колегія суддів вважає, що такі умови можуть бути забезпечені тимчасовою забороною вчиняти будь-які дії з цією квартирою, а не її арештом.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального законодавства, тому підлягає скасуванню в порядку ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2021 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно квартири АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

Судді