Справа № 2/593/228/2021
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Бережанський районний суд Тернопільської області

"11" жовтня 2021 р.

в складі: головуючого судді: Німко Н.П.

при секретарі: Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності житлової квартири на праві особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Горський О.І. звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту належності позивачці житлової квартири на праві особистої приватної власності. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що за позивачкою 04 лютого 2004 року зареєстровано право власності на житлову квартиру по АДРЕСА_1 . Реєстрація права власності проведена за час перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 (шлюб розірвано за рішенням суду 20 лютого 2006 року). Вказана житлова квартира була придбана позивачкою 14 березня 1992 року, до реєстрації шлюбу із відповідачем, однак зважаючи на час реєстрації права власності, згадана квартира може вважатися об`єктом спільної сумісної власності і на проведення її відчуження буде необхідна згода відповідача. Відтак, встановлення факту належності даної квартири саме позивачці, буде мати для неї юридичне значення та надасть їй право самостійно розпоряджатись своїм нерухомим майном.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Горський О.І. не з?явилися. Представник позивача Горський О.І. подав заяву, в якій просив судовий розгляд проводити за відсутності сторони позивача; у випадку належного повідомлення відповідача, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явився, адресована йому судова повістка повернута до суду без вручення за відсутністю адресата; причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року вирішено розглядати справу заочно.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із таких підстав.

У відповідності до п. 4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

У відповідності до п.1 та п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналогічна позиція закріплена у ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, який діяв на час виникнення правовідносин з приводу придбання позивачкою вказаної житлової квартири.

У відповідності до ст. 15 ЗУ «Про власність», який на той час регулював подібні правовідносини, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до ч.2. ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства прожитлово-будівельні кооперативи» передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Суд встановив такі факти:

Позивачці ОСОБА_1 , як члену житлового кооперативу, надано житлову квартиру АДРЕСА_1 , за яку вона станом на 14 березня 1992 рік сплатила усі пайові внески, що підтверджується довідкою №4 від 16.05.2003 року, виданою начальником житлово-будівельного кооперативу.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 26 грудня 1996 року, який було розірвано 20 лютого 2006 року, що підтверджується рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2006 року.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачка ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Бережанської міської ради від 27 листопада 2003 року та довідки №4 від 16 травня 2003 року, виданої начальником житлово-будівельного кооперативу, зареєструвала у Бережанському обласному комунальному МБТІ своє право власності на згадану вище квартиру та 04 лютого 2004 року отримала на неї правовстановлюючі документи.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 лютого 2004 року, виданого Виконавчим комітетом Бережанської міської ради Тернопільської області, позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , позивачка ОСОБА_1 , як член ЖБК оформила 04 лютого 2004 року, пайові внески сплативши у повному обсязі, з 14 березня 1992 року вона фактично набула право власності на таке майно. А тому, воно не вважається таким, як придбане під час шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст.57 СК України, ст.ст.213-215 ЦПК України, ст.15 ЗУ «Про власність», п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», ч.2.ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію», ст. 41 Конституції України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити, що житлова квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, як така, що придбана з 14 березня 1992 року за особисті кошти до укладення 26 грудня 1996 року шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 .

Рішення суду, як заочне, може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко