Справа №473/2659/21
Провадження № 22-ц/812/1991/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участі представника стягувача - Колесніченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Ротар М.М., дата складання повного тексту не зазначена, за клопотанням ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу виданого 29 червня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,-

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (далі- ТОВ «Миколаївгаз Збут») звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Судовим наказом від 29 червня 2021 року, виданим Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованість за спожитй природний газ у розмірі 13466 грн.23 коп. та судовий збір у розмірі 227 грн.

Не погодившись з таким судовим наказом ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування такого та стягнення з ТОВ «Миколаївгаз Збут» на її користь 113 грн.50 коп. судового збору.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 22 липня 2021 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 28 липня 2021 року про усунення описки, скасовано судовий наказ 487/2037/21 від 29 червня 2021 року, виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за заявою ТОВ «Миколаївгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 13466 грн. 23 коп. та судового збору у розмірі 227 грн. 00 коп. - скасувати.

Також із ТОВ «Миколаївгаз Збут» на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 113 грн.50 коп., сплачений за подачу заяви про скасування судового наказу.

26 липня 2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про стягнення з ТОВ «Миколаївгаз Збут» витрат на правничу допомогу, в обґрунтування якої вказувала, що з метою отримания професійної правничої допомоги з підготовки та ведення цієї справи 05 липня 2021 року між нею та адвокатом Главацьким Ю.А. укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого їй надавались адвокатські послуги по цій справі, деталізація та вартість яких зазначена сторонами у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг від 05 липня 2021 року на загальну суму 5000 грн.

Зважаючи на таке, просила стягнути на її користь з ТОВ «Миколаївгаз Збут» 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено.

Мотивуючи відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції посилався на те, що остання, надавши разом із клопотанням про стягнення із ТОВ «Миколаївгаз Збут» витрат на правничу допомогу Акт приймання-передачі наданих послуг від 05 липня 2021 року за договором про надання правової допомоги від 05 липня 2021 року на суму 5000 грн. та договір про надання правничої допомоги від 05 липня 2021 року, в той же час, доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (сплату) суду не надано.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана ухвала постановлена за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому просила про її скасування та прийняття нового судового рішення, яким її клопотання задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що нею надано достатньо доказів на підтвердження понесення судових витрат. В той же час, судом першої інстанції не враховано той факт, що законодавством України не встановлено відповідної вимоги до розрахункового документа, який повинен надавати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлена форма такого документа, про що зазначено у постанові Верховного суду у справі 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року.

За такого, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні її клопотання.

Також апелянт звертає увагу суду на постанову Верховного Суду від 21 січня 2021 ркоу у справі 280/2635/20 якою встановлено, що відмова у відшкодувані витрат на правничу допомогу не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства.

Окрім цього, ОСОБА_1 зазначала, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» безпідставно та необґрунтовано подало заяву про видачу судового наказу про стягнення з неї заборгованості за спожитий газ, оскільки належним чином не перевірило та не встановило елементарні відомості стосовно дійсного власника квартири за спірною адресою, починаючи з 26 вересня 2016 року.

Такі дії Товариства змусили її витрачати на час на підготовку відповідних документів щодо скасування судового наказу, звертатися за консультацією та правничою допомогою до адвоката, відкриватися від особистих справи, а також від основною роботи.

Подання нею апеляційної скарги направлено на те, щоб Товариство зрозуміло та несло відповіадльінсть у грошовому еквіваленті за свої дії та розуміло, що втручання у особисте життя з метою отримання безпідставоїх вигоди у вигляді стягнення коштів за спожитий газ має негативні наслідки також і для них.

У відзиві на апеляційну скаргу, стягувач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що в силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, преставника стягувача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

За приписами пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження. Тобто спрощене судове провадження при розгляді певних категорій справ, за результатом якого видається судовий наказ.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частини третя статті 19 ЦПК України).

Особливістю наказного провадження є те, що суддя у встановленому законом випадку, за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання та виклику заявника та боржника, на основі поданої заяви, приймає судове рішення у вигляді судового наказу.

Згідно з частиною 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом належить право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина 2 статті 160 ЦПК України).

Стаття 161 ЦПК України містить вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини 1 статті 161 цього Кодексу (частина 1 статті 170 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви.

Отже з огляду на наведені правові норми в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, видається судовий наказ без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про стягнення на її користь з ТОВ «Миколаївгаз Збут» понесених нею витрат на правничу допомогу. На підтвердження чого надала договір про надання правничої допомоги від 05 липня 2021 року, укладений між нею та адвокатом Главацьким Ю.А.( а.с.56) та Акт від 05 липня 2021 року приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 05 липня 2021 року, відповідно до якого виконавець протягом 05 по 16 липня 2021 року надав, а замовник прийняв юридині послуги на загальну суму 5000 грн. ( первинна консультація -1000 грн., підготовка проекту заяви про скасування судового наказу від 29 червня 2021 року - 2000 грн., підтоговка тексту клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу - 1000 гн., підготовка тексту копотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у цій справі - 1000 грн.).

Відмовляючи у задоволенні клопотання боржникові у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції посилався на те, що заявником не надано доказів на підтвердження здійснення нею відповідних витрат. Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 48 ЦПК України).

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Указаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Частина 4 статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За приписами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3, 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

У справі наказного провадження, що розглядається, суд першої інстанції скасував судовий наказ, що свідчить про те, що боржник - особа, з якої кредитор просить вчинити стягнення, не згоден з заявленими вимогами матеріально заінтересованою особою кредитором (стягувачем) - особою, яка звернулася до суду. Отже, спір між стягувачем та кредитором суд першої інстанції не вирішував, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. З огляду на приписи частини 2 статті 164 ЦПК України можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, колегія суддів виходить з того, що відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями частини 2 статті 160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Таким чином, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Більш того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, та за правилами наказного провадження стягувач по справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання боржника про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про відмову в його задоволені.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цього клопотання, проте не погоджується з мотивами, які слугували підставами для такої відмови.

Оскільки суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, неправильно мотивував підстави відмови, бо застосовуючи норми процесуального права припустився помилки у їх застосуванні, і таке призвело до помилкового обґрунтування правових підстав для відмови в задоволенні вимог боржника про стягнення на його користь судових витрат.

Між тим, помилковість в обґрунтуванні мотивів відмови не призвела до неправильного вирішення справи по суті, що відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України свідчить про необхідність зміни мотивувальної частини оскарженої ухвали в частині, що оскаржується.

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на наведене ухвала суду першої інстанції в обґрунтування мотивів відмови в задоволенні вимог боржника ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Миколаївгаз Збут» витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні у мотивувальній частині з викладенням її у редакції цієї постанови.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що витрати на оплату послуг адвоката відносяться до судових витрат і тому безумовно підлягають стягненню із стягувача за аналогією закону в наказному проваджені, колегія суддів вважає юридично неспроможними. В той же час, як аргументи відзиву на апеляційну скаргу є слушними.

Тому, апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 слід задовольнити частково, змінивши ухвалу суду від 26 липня 2021 року в частині мотивів відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат.

Колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на правові позиції Верхоного Суду у постановах №826/841/17 від 15 вересня 2019 року, 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року. 280/2635/20 від 21 січня 2021 року, оскільки питання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у вказаних справах вирішувалися під час розгляду спору за позовом.

Зважаючи на зміну оскаржуваної боржником ухвали суду першої інстанції в частині мотивів відмови у її задоволені, то відсутні підстави для стягнення з ТОВ «Миколаїгаз Збут» на користь ОСОБА_1 судового збору за подачу апеляційної скарги, про що остання просила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали про відмову у стягненні витрат на правничц допомогу у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді: Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.