Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 1522/18794/12

Номер провадження: 22-ц/813/10138/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник ОСОБА_1 ,

- стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»;

- заінтересовані особи 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4 , 4) ОСОБА_5 ,

- апелянт приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Андрій Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Науменка А.В. 19 липня 2021 року, про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, повний текст ухвали складений 26 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 р. про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми боргу за договором кредиту в розмірі - 999 787,66 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свою заяву тим, що 13 серпня 2020 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Консалт Солюшенс», правонаступником Банку», був укладений договір про зміну валюти зобов`язання, погашення заборгованості та прощення боргу за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року, яким змінена валюта зобов`язання, строки сплати платежів з погашення боргу. Отже, відбулась новація у зобов`язанні. Також заявниця посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року (№1381-IX), яким встановлені правила та порядок реструктуризації валютних кредитів, що забезпечені єдиним житлом, тому є підстави для визнання судом. Оскільки відбулася реструктуризація боргу, відповідно до статті 432 ЦПК України, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ, виданий на виконання рішення суду, ухваленого до дня проведення такої реструктуризації, яким передбачено стягнення грошових коштів та/або звернення стягнення на нерухоме майно (Т. 3, а. с. 41 - 44).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

У письмових поясненнях ОСОБА_1 додатково вказує на те, що закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом в рамках стягнення заборгованості за валютним кредитом, якщо відбулась реструктуризація зобов`язань у гривню (Т. 3, а. с. 75 - 77).

ТОВ «Консалт Солюшенс» у своїй заяві визнає заяву ОСОБА_1 , та підтверджує факт здійснення новації за кредитним договором (Т. 3, а. с. 84).

Приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О. у відзиві на заяву наполягає на тому, що заява не підлягає задоволенню, оскільки подана з єдиною метою зробити неможливим стягнення основної винагороди з боржника після задоволення такої заяви. У разі задоволення заяви приватний виконавець буде позбавлений можливості стягнути з боржника основну винагороду. Також приватний виконавець посилається на ту обставину, що договір про зміну валюти зобов`язання, погашення заборгованості та прощення боргу за кредитним договором укладений до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року (№1381-IX). Отже, на такий договір положення вищевказаного закону не розповсюджуються (Т. 3, а. с. 95 - 100).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Приморського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2020 року, що виданий по справі №1522/18794/12 про стягнення солідарно суми боргу за договором кредиту в розмірі - 999 787,66 гривень з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до п 2.3 Договору від 13 серпня 2020 р. сторони домовились, що Новий кредитор здійснює прощення (анулювання) Позичальнику залишку основної суми боргу та процентів за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 р. в момент зарахування на рахунок Нового кредитора платежу, яким буде повністю погашено основну суму боргу, визначену пунктом 2.2 даного Договору. Новий кредитор підтвердив, що за наслідком прощення (анулювання) боргу позичальник не має перед кредитором жодних грошових зобов`язань за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року. Повністю відсутнім є обов`язок ОСОБА_1 за виконавчим листом від 05 лютого 2020 року, що виданий Приморським районним судом м. Одеси по справі №1522/18794/12, а виконується зобов`язання за договором від 13.08.2020 року (зобов`язання є триваючим) (Т. 3, а. с. 109 - 112).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Андрій Олександрович, як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права та інтереси, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) суд першої інстанції задовольнив заяву ОСОБА_1 щодо всіх виконавчих листів, що протирічить ч. 1 ст. 4 ЦПК України; 2) оскільки як ОСОБА_6 так і ТОВ «Консалт Солюшенс» стверджують, що ними здійснено реструктуризацію заборгованості та переведено валюту зобов`язання з іноземної валюти - долара США у національну валюту - гривню у відповідності до умов Договору від 13.07.2020 року, то відповідно положеннями Закону №1381-ІХ прямо передбачає неможливість здійснення реструктуризації за положеннями вказаного закону; 3) виконавчий лист, який просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виданий саме на виконання рішення апеляційного суду, а не Приморського районного суду м. Одеси; 4) за своїм змістом договір від 13.07.2020 року не є новацією, а є мировою угодою, яка підлягає затвердженню судом (Т. 3, а. с. 114 - 116).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Павлішин Андрій Іванович, діючий від імені ТОВ «Консалт Солюшенс», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Павлішин Андрій Іванович вказує на те, що метою договору від 13.08.2020 року є остаточне погашення кредитної заборгованості та подальше припинення у позичальника кредитних відносин. На момент постановлення оскаржуваної ухвали суду та на момент подачі апеляційної скаргу виконавче провадження АСВП №62331139 є завершеним, у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу (Т. 3, а. с. 152 - 158).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзиви на апеляційну скаргу від них не надійшли.

У відповіді на відзив приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Андрій Олександрович вказує на те, що реструктуризація заборгованості була проведена згідно з умовами Договору від 13.08.2020 року, а не Закону 1381-ХІ, тому застосування п. 4 Перехідних положень Закону 1381-ХІ є неможливим.

Заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, подана з єдиною метою зробити неможливим стягнення основної винагороди з боржника після задоволення такої заяви, оскільки в такому разі приватний виконавець буде позбавлений можливості стягнути з боржника основну винагороду (Т. 3, а. с. 167 - 173).

У запереченнях адвокат Павлішин Андрій Іванович, діючий від імені ТОВ «Консалт Солюшенс», зазначає, що: 1) сторони не укладали жодних мирових угод; 2) апелянт невірно тлумачить норми чинного законодавства; 3) договір від 13.08.2020 року є новацією, яка у свою чергу є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (Т. 3, а. с. 176).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року (Т. 3, а. с. 121).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2021 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року призначено до розгляду (Т. 3, а. с. 122).

11.10.2021 року від адвоката Павлішина Андрія Івановича, діючого від імені ТОВ «Консалт Солюшенс», надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 3, а. с. 152 - 158).

12.10.2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича надійшла відповідь на відзив (Т. 3, а. с. 167 - 173).

20.10.2021 року від адвоката Павлішина Андрія Івановича, діючого від імені ТОВ «Консалт Солюшенс», надійшли заперечення (Т. 3, а. с. 176).

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні адвокат Павлішин А.І., діючий від імені ТОВ «Консалт Солюшенс», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справиу судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи, за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10.04.2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 1522/18794/12 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року в розмірі - 1 031 814 гривень 98 копійок.

19.12.2019 р. постановою Одеського апеляційного суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року скасовано та стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суму боргу за договором кредиту в розмірі - 999 787,66 грн..

05.02.2020 р. Приморським районним судом видано виконавчий лист на постанову Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 р., про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суму боргу за договором кредиту в розмірі 999 787,66 гривень 66 копійок.

Правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з кредитного договору № 1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року, іпотечного договору №1-366/ZФКВІП-07 від 07.09.2007 року, договору поруки №1-366/ZФКПОР-07/1 від 07.09.2007 року, договору поруки №1-366/ZФКПОР-07/2 від 07.09.2007 року, договору поруки №1-366/ZФКПОР-07/3 від 07.09.2007 року та договору поруки №1-366/ZФКПОР-07/4 від 07.09.2007 року.

22.10.2020 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 1522/18794/12 було замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалт Солюшенс" ().

13 серпня 2020 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Консалт Солюшенс» був укладення договір про зміну валюти зобов`язання, погашення заборгованості та прощення боргу за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року.

Згідно пункту пункт 1.1 договору, укладенням цього Договору Сторони підтверджують свої наміри, направлені на взаємовигідне погашення заборгованості Позичальника перед Новим кредитором за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 р. шляхом взаємних поступок і компромісів.

Пункт 2.2 Договору передбачає, що Позичальник зобов`язується сплатити Новому кредитору заборгованість в розмірі - 666 444 гривні 30 копійок шляхом безготівкового перерахування Новому кредитору суми заборгованості. Сплата заборгованості здійснюється одноразово, в розмірі - 138 396,50 грн. у день укладення договору, та в подальшому рівними платежами по 22 002 гривень протягом 24 місяців.

Відповідно до п 2.3 Договору Сторони домовились, що Новий кредитор здійснює прощення (анулювання) Позичальнику залишку основної суми боргу та процентів за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 р. в момент зарахування на рахунок Нового кредитора платежу, яким буде повністю погашено основну суму боргу, визначену пунктом 2.2 даного Договору. Новий кредитор підтвердив, що за наслідком прощення (анулювання) боргу позичальник не має перед кредитором жодних грошових зобов`язань за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

За змістом статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас, відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом статті 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Виконавчий збір не стягується, зокрема: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішення приватним виконавцем. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За результатами аналізу наведених норм, колегія суддів зазначає, що граматичне тлумачення частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що цією нормою передбачено розповсюдження на основну винагороду приватного виконавця виключно такого ж порядку її стягнення, як і для виконавчого збору.

В цьому контексті варто зазначити, що виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями та мають різну правову природу.

При цьому, використання такої правової конструкції - застосування аналогічного порядку їх стягнення, що очевидно зроблено з метою дотримання вимог юридичної техніки, не є підставою для поширення інших законодавчо закріплених ознак з приводу регулювання виконавчого збору на основну винагороду приватного виконавця.

Системне тлумачення (норми частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з іншими нормами цього Закону та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів») вказує на те, що виключення для стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця передбачені законодавцем окремо.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, а такий, в свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» не стягується за виконавчими документами про накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню, колегія суддів зазначає, що ч. 3 ст. 45 Закону визначає, що основна винагорода приватного виконавця стягується саме в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, однак, не за умов чи підстав для стягнення виконавчого збору.

На дату складання відзиву на заяву ОСОБА_1 , як і на дату винесення судом першої інстанції ухвали, виконавче провадження щодо останньої, яке здійснювалось приватним виконавцем Цинєвим А.О., є завершеним у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу.

Суд вважає, що пункт 4 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року (№1381-IX), прямо направлений на припинення права державних та приватних виконавців на стягнення виконавчого збору та основної винагороди з боржників, які реструктурували свою валютну заборгованість, яка відповідає критеріям, що встановлені у цьому законі. Така вимога закону прямо кореспондує його меті відновити платоспроможність боржника.

В цій частині варто звернути увагу на те, що права вимагати додаткові платежі, окрім як по реструктуризованим кредитам, позбавляються не тільки державні та приватні виконавці, але і кредитор, шляхом примусового списання частини валютної заборгованості, і держава, шляхом звільнення від оподаткування операцій з прощення валютної заборгованості. Тому, баланс інтересів учасників правовідносин в цій частині дотримується.

Відповідно до п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Колегія суддів зазначає, що приватний виконавець не позбавлений можливості укладення добровільної угоди зі стягувачем, чи боржником, про виплату основної винагороди приватному виконавцю, чи стягнення її у встановленому порядку за наслідком виконання спірного виконавчого листа.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, постановивши оскаржену ухвалу, не вирішив питання про права та обов`язки приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевказаних встановлених по даній справі обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржене судове рішення, вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта, є недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. З аналізу приписів ч. 1 ст. 352 вбачається, що право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто оскаржуваним рішенням безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси чи (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню підлягає закриттю за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 362, 367, 368, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст постанови складений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова