Справа № 752/2473/21 Головуючий 1 інстанція- Слободянюк А.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м.Києві державної адмінстрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 24 липня 2014 року з початком проведення антитерористичної операції на сході України вона виїхала з м.Донецька і постійно проживає у м.Києві зі своєю донькою ОСОБА_2 1968 року народження. Вона є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО № 1 від 27 жовтня 2016 року. Окрім того, вона є малозабезпеченою особою, бо не маючи власного житла, проживає в орендованому за власні кошті житлі протягом 5-ти останніх років, а тому потребує допомоги та захисту її прав на житло, гарантованих державою.

Вказувала, що 16 вересня 2019 року звернулась до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації із заявою про взяття її на квартирний облік як внутрішньо переміщеної особи. Однак, після подачі заяви і до березня 2020 року від відповідача не надходило жодних повідомлень про розгляд її заяви або про результати такого розгляду. За адвокатським запитом відповідач 16 листопада 2020 року надав лист № 100-16132 про відмову у прийнятті на квартирний облік з підстав відсутності її реєстрації у м.Києві з посиланням на п.п.8 п.13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11 грудня 1984 року.

Посилаючись на незаконнність та неправомірність дій відповідача, просила визнати протиправними дії Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації щодо відмови у прийнятті її на квартирний облік; зобов'язати Голосіївську районну в м.Києві державну адміністрацію розглянути її заяву від 16 вересня 2019 року щодо прийняття на квартирний облік відповідно до процедури, визначеної Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та зобов`язати Голосіївську районну в м.Києві державну адміністрацію прийняти рішення про взяття її на квартирний облік у складі сім`ї з двох осіб.

- 2 -

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом положень ст.47 Конституції України яка гарантує кожному право на житло, а також положень Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», який надає право внутрішньо переміщеним особам взяття на соціальний квартирний облік за місцем їх перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО. Порядок взяття громадян на соціальний квартирний облік встановлено постановою КМ України № 628 від 23 липня 2008 року. Окрім того, суд не звернув уваги на п.п.1, 5 та 6 п.13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який надає право взяття на квартоблік громадян, які проживають у гуртожитку, або проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громаднам на праві приватної власності, а вона вже більше 5 років проживає у гуртожитку Інституту права та післядипломної освіти МЮ України на умовах тимчасового перебування, що стверджується договором, а відтак є особою, яка потребує поліпшення житлових умов. Суд не врахував, що вона зареєстрована як ВПО за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 . Також, вона підпадає під дію ч.ч.1,2 ст.34, ст.36 ЖК України як така, що потребує поліпшення житлових умов. Вважає, що рішення відповідача про відмову у взятті її на квартирний облік є неправомірним, бо розглянуте з порушенням порядку, встановленого Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема не розглянуте комісією з житлових питань. Вирішуючи спір, суд не врахував положення ст.22 Загальної декларації прав людини щодо права на соціальний захист та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і рішення ЄСПЛ у справі «Пантелеєнко проти України», «Дорани проти Ірландії» щодо права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» щодо дотримання принципу належного урядування.

Відповідач Голосіївська районна в м.Києві державна адмінстрація подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Позивачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується її розпискою (а.с.114), до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач повідомлений про розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на його офіційну електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки необгрунтованістю позовних вимог. При цьому суд виходив з того, що відмова Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації у взятті позивачки на квартирний для отримання

- 3 -

житла із вказаних позивачкою підстав узгоджується з вимогами закону, а сама відмова, яка оформлена протоколом, не впливає на правильність рішення комісії з житлових питань.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ч.1 ст.9 Житлового кодексу УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом.

Відповідно до ст.31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР).

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, врегульовано Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою РМ УРСР і Укрпрофради № 470 від 11 грудня 1984 року (з послідуючими змінами).

Згідно п.2 Правил жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті(якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до абз.1 п.15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у п.п.8 п.13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік.

Відповідно до п.п.8 п.13 Правил на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, якими визнаються внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до п.п.19-21 ч.1 ст.6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у п.п.10-14 ч.2 ст.7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих, визначених абз.4-8, 14, 16-22 п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно положень п.8 Правил внутрішньо переміщені особи, визначені у п.п.8 п.13 цих Правил, беруться на облік в будь-якому населеному пункті за їх бажанням в межах території обслуговування органу соціального захисту населення, в якому перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про переміщених осіб. При цьому члени сім`ї інваліда війни, які мають довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, беруться на квартирний облік разом з ним незалежно від місця перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про переміщених осіб.

Попередній розгляд заяв про взяття на квартирний облік у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів провадиться громадською комісією з житлових питань при

- 4 -

виконавчому комітеті.Заяви і матеріали перевірки житлових умов громадян розглядаються на засіданні відповідної комісії, яка вносить свої пропозиції виконавчому комітетові місцевої Ради. На засідання комісії при необхідності запрошується заявник (п.19 Правил).

Рішення щодо взяття на квартирний облік повинно бути винесене у місячний строк з дня подання громадянином необхідних документів. У рішенні при відмові у взятті на облік вказуються підстави відмови (п.п.20, 21 Правил).

Згідно з п.п.2, 5, 7 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і президії Київської міськради профспілок від 30 квітня 1991року № 234 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв. м. включно на кожного члена родини та постійно проживають і зареєстровані в м.Києві не менше, як 5 років, а також громадяни, які постійно зареєстровані та мешкають в гуртожитках.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки виконавчого органу Київської міськради (КМДА) Департаменту соціальної політики від 22 липня 2014 року № 44187 ОСОБА_1 прибула на тимчасове проживання в м.Київ і зареєстрована в іншому регіоні.

Відповідно до довідок Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації № 1 від 27 жовтня 2016 року та № 3001- від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Також судом встановлено, що 16 вересня 2019 року позивачка звернулась до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації із заявою про взяття її на квартирний облік як внутрішньо переміщеної особи на підставі Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов від 11 грудня 1984 року.

Рішенням засідання комісії з житлових питань при Голосіївській районній в м.Києві державній адміністрації, оформленим протоколом № 1 від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у взятті на квартирний облік з підстав відсутності у позивачки постійної реєстрації у м.Києві, та наявністю реєстрації у м.Донецьку про що остання повідомлена листом відповідача № 100/24-385 від 06 листопада 2019 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин з огляду на відсутність передбачених Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою РМ УРСР і Укрпрофради № 470 від 11 грудня 1984 року, підстав для взяття позивачки як внутрішньо переміщеної особи на квартирний облік і правомірність відмови відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволеннні позову з огляду на його необгрунтованість.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом положень Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», який надає внутрішньо переміщеним особам право взяття на соціальний квартирний облік за місцем їх перебуванняна обліку в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО і який врегульовано Порядком взяття громадян на соціальний квартирний облік, затвердженим постановою КМ України № 628 від 23 липня 2008 року, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з наступних підстав.

За положеннями ст.47 Конституції України громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» житловий фонд соціального призначення - сукупність соціального житла, що надається громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту.

Згідно ч.1 ст.10 цього Закону соціальний квартирний облік здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування за місцем проживання громадян (для

- 5 -

внутрішньо переміщених осіб - за місцем перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб), які мають право на отримання житла із житлового фонду соціального призначення.

Згідно п.«в» ч.2 ст.10 цього Закону правом взяття на соціальний квартирний облік користуються громадяни України, зокрема внутрішньо переміщені особи, які не мають іншого житла для проживання на підконтрольній українській владі території або житло яких зруйновано (знищене) або пошкоджене до стану, непридатного для проживання, внаслідок проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Постановою КМ України № 682 від 23 липня 2008 року затверджено Порядок взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього, згідно п.1 якого внутрішньо переміщені особи беруться на облік відповідними органами місцевого самоврядування за місцем перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Заява про взяття громадянина на облік подається до органу місцевого самоврядування за місцем проживання/перебування заявника. Якщо зазначеним органом утворено центр надання адміністративних послуг, заява подається виключно через такий центр.

Згідно п.2 Порядку у заяві про взяття громадянина на облік зазначаються відомості про характеристику житлового приміщення, в якому проживають громадянин, який подає заяву, та члени його сім`ї (загальна та житлова площа квартири/приміщення, кількість кімнат у квартирі, а також документи, що підтверджують право на проживання в житловому приміщенні, або інформацію про фактичне місце проживання/перебування у разі, коли заява про взяття на облік подається внутрішньо переміщеною особою).

До заяви про взяття на облік додається встановлений у п.2 Порядку перелік документів.

У разі прийняття рішення про взяття на облік орган місцевого самоврядування вручає/надсилає громадянинові не пізніше 7 робочих днів після його прийняття повідомлення згідно з додатком 4. Повідомлення про відмову згідно з додатком 5 надсилається не пізніше ніж 3 робочих днів після прийняття такого рішення (п.7 Порядку).

Відомості про громадян, щодо яких органом місцевого самоврядування прийнято рішення про взяття на облік, вносяться до книги обліку згідно з додатком 6. Списки громадян, які користуються правом на отримання соціального житла в позачерговому порядку і в порядку загальної черги, складаються згідно з додатком 7 на підставі даних обліку. (п.п.8-9 Порядку).

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що квартирний облік громадян на підставіПравил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, від 11 грудня 1984 року, та облікгромадян, які претендують на отримання соціального житла, відповідно до Порядку взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього від 23 липня 2008 року, є різними за своєю правовою природою.

Зокрема вони регулюються різними нормативними актами, які містять різні підстави для визначення статусу осіб, взяття їх на облік чи відмови у взятті, та зняття з такого обліку, в тому житло, яке надається на підставі вказани Правил або Порядку має різний правовий статус.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації із заявою про взяття її на квартирний облік відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, від 11 грудня 1984 року, про надання їй соціального житла у цій заяві не йдеться (а.с.14). Це по -перше.

По-друге, оскражуючи дії відповідача, позивачка не посилається у позові на

- 6 -

порушення її прав щодо ненадання соціального житла, як і взагалі не посилається на наявність у неї такого права, а відтак намагання позивачки обгрунтувати незаконність судового рішення посиланням на її право як внутрішньо переміщеної особи на отримання соціального житла недоречні, бо дані обставини не були предметом позову.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів вважає, що позивача відповідно до Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» та Порядку взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього має право звернутися із відповідною заявою про надання їй соціального житла. Проте це інший порядок та інша процедура.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував її реєстрацію у м.Києві та не звернув уваги на п.п.1, 5 та 6 п.13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який надає право взяття на квартоблік громадян, які проживають у гуртожитку, або проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громаднам на праві приватної власності, а вона вже більше 5 років проживає у гуртожитку Інституту права та післядипломної освіти МЮ України на умовах тимчасового перебування, що стверджується договором, а відтак є особою, яка потребує поліпшення житлових умов необгрунтовані.

Позивачка не має постійного місця проживання у Києві, а є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 , а відтак не має права на взяття на квартирний облік відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. При цьому позивачка зазначає у заяві про взяття на квароблік іншу адресу: АДРЕСА_3 .

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів звертає увагу, що законодавець окремо виділив у наведених Правилах відповідну категорію внутрішньо переміщених осіб, які можуть бути взяті на облік і до яких належать внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до п.п.19-21 ч.1 ст.6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у п.п.10-14 ч.2 ст.7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих, визначених абз.4-8, 14, 16-22 п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Це ж стосується посилань у скарзі на те, що позивачка підпадає під дію ч.ч.1,2 ст.34, ст.36 ЖК України як така, що потребує поліпшення житлових умов, які є необгрунтованими з викладених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення відповідача про відмову у взятті її на квартирний облік є неправомірним, бо розглянуте з порушенням порядку, встановленого Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема не розглянуте комісією з житлових питань не спростовують висновків суду про відмову у позові. При цьому колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції таких доводів, зокрема, що відмова у взяті на квартирний облік, яка оформлена протоколом житлової комісії Голосіївської районної у м.Києві державної адмінітрації, не впливає на правильність рішення комісії з житлових питань.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував положення ст.22 Загальної декларації прав людини щодо права на соціальний захист та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і рішення ЄСПЛ у справі «Пантелеєнко проти України», «Дорани проти Ірландії» щодо права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» щодо дотримання принципу належного урядування, колегя суддів відхиляє як необгурнтовані.

При цьому колегія суддів враховує, що по-перше, позивачка має право на взяття на квартоблік і надання житла виключно з дотриманням вимог закону.

По-друге, як вище вказувалося позивачка як малозабезпечена особа, яка потребує

- 7 -

соціального захисту має право звернутися із відповідною заявою про надання їй соціального житла, і реалізувати свої права на соціальний захист у встановленому законом порядку.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Ухвалою апеляційного суду від 25 червня 2021 року позивачці зменшено суму судового збору, яка підлягає до сплати за подання апеляційної скарги на 50 % до розміру 1891,80 грн., а ухвалою апеляційного суду від 16 липня 2021 року за клопотанням позивачки відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, суд стягує з позивачки на користь держави зменшений судовий збір.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1891 гривня 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: