Провадження № 2-о/344/220/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Атаманюка Б. М.,

секретаря Стефанець Г.Я.,

за участі заявника ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні у порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 22.10.2021 р. звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. В заяві зазначив, що 18.11.2014 р. згідно до довідки №2615-505 він був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Єнакієво Донецької померла його дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про причини смерті, виданими на вказаній території. Однак отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану не можливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У зв`язку із цим йому відмовлено у державній реєстрації смерті та рекомендовано звернутися до суду.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні 25.10.2021 р. заяву пітримав, долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про шлюб із ОСОБА_2 , та додатково пояснив що у дружини ОСОБА_2 було двохстороннє запалення. Він їздив на похорон дружини.

Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від начальника відділу Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семченко Л. на електронну адресу суду надійшов лист, за змістом якого просила розгляд даної справи проводити без участі представника (а.с.13-14).

Суд, вислухавши заявника, допитавши свідка, дослідивши заяву та додані матеріали, приходить до висновку, що вимога про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (адміністративне провадження № К/9901/2383/17).

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику ВС, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст. 294 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою із м. Горлівка, Донецької області (зареєстрований АДРЕСА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ), що підтверджується довідкою від 18.11.2014 р. №2615-505 виданої Департаментом праці та соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 14.12.1979 р. ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть від 01.10.2021 року серії НОМЕР_2 , яке видане окупаційною владою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Єнакієве, Донецької області(а.с.5).

Згідно з довідкою про смерть № 1736, яка видана 30.09.2021 року Бюро судово-медичної експертизи м.Горлівка - ОСОБА_2 померла у віці 68 років ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті- COVID-19 вірус не ідентифікований (а.с.6).

22.10.2021 р. заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті дружини ОСОБА_2 на окупованій території України, так як позбавлений можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме м. Єнакієве, Україна, який відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як останній відмовлено у державній реєстрації смерті з підстави невідповідності свідоцтва про смерть формі, встановленої законодавством України.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні 25.10.2021 р. суду показав, що він являється зятем заявника ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_2 . Знає, що ОСОБА_2 померла у м.Єнакієве, Донецької області, оскільки була хвора та перебувала у лікарні.

Суд вважає, що факт того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Єнакієве, Донецької області, Україна, причина смерті: COVID-19 вірус не ідентифікований, знайшов своє підтвердження в суді.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і визначає датою її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та місцем її смерті м. Єнакієве (Україна), для проведення державної реєстрації смерті.

Приписами п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, що надасть йому можливість отримати свідоцтво про смерть видане відповідним державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Керуючись ст.ст. 4, 76-89, 258-259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 5 ст. 272, 273, 293-294, 317, 319 ЦПК України, ст. 144 Сімейного кодексу України,ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Горлівка, Донецької області, жіночої статі, громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Єнакієве, Україна, причина смерті: COVID-19 вірус не ідентифікований.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Атаманюк Б. М.