ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Черкаси

Справа № 705/2288/21
Провадження № 22-ц/821/1701/21

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Єльцова В. О.

суддів Карпенко О. В., Василенко Л. І.

за участю секретаря Захарченко А. Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач - ДП «Уманське лісове господарство», представник Демченко С. М.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач ДП «Уманське лісове господарство»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом директора №143-к від 10.09.2020 його звільнено із займаної посади лісничого Потаського лісництва.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 у справі №705/3855/20 позовні вимоги ОСОБА_1 частково задоволено, зокрема, скасовано наказ № 143- к від 10.09.2020 про звільнення його з посади лісничого Потаського лісництва та стягнено з ДП «Уманське лісове господарство» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482 грн. 14 коп.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 14.04.2021, апеляційну скаргу ДП «Уманське лісове господарство» залишено без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року залишено без змін.

Позивач посилається на те, що стягнена судом сума - це був його втрачений середній заробіток за період з 11.09.2020 по 30.12.2020.

Наказом від 29 квітня 2021 року № 99-к позивача поновлено на раніше займаній посаді. Таким чином, на думку позивача, рішення Уманського міськрайонного суду від 30.12.2020 не виконувалося з 31.12.2020 по 29.04.2021, що становить 80 днів. Протягом цього часу він би міг працювати та отримувати заробітну плату, мав би гідні умови до існування.

Тому позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Крім того, позивач у позові просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000грн., оскільки вищевказані обставини погіршили його умови життя (він не мав коштів для сплати навіть комунальних послуг), спричинило фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання.

У зв`язку з цим порушився попередній уклад його сімейного життя. Неодноразово він був змушений звертатися до медичного закладу за допомогою. Крім того, позивач зазначає, що вимушений витрачати свій вільний час на здійснення дій по відновленню свого порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 97930,41 (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот тридцять гривень) гривень 41 копійку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Стягнуто з Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на користь держави 1887 гривень 30 копійок судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Уманське лісове господарство» в особі директора Вовченка Михайла оскаржили рішення суду в апеляційному порядку, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується скаржником, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.07.2021 року є незаконним, оскільки при винесенні рішення судом було порушено норми процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Разом з тим, суд визнав встановленими недоведені обставини, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначається, що з моменту проголошення рішення 30.12.2020, відповідач не залежно від своєї волі в період з 31.12.2020 по 29.04.2021 з об`єктивних та суб`єктивних причин був позбавлений можливості належно та вчасно виконати рішення суду, проте вказані обставини та надані суду докази, не були взяті до уваги.

Скаржник вказує, що позивача було запрошено на підприємство де йому роз`яснено, що підставою поновлення на роботі є рішення суду, яке повинно містити підпис судді, що приймала рішення та печатку. Проте таке рішення на адресу підприємства ще не надходило, а позивами надано копію витягу з рішення, яке не має юридичної сили, а тому у випадку надходження із суду такого рішення, його повідомлять і він зобов`язаний з`явитися із трудовою книжкою для поновлення на роботі. Позивач до 29.04.2021 так і не з`явився на підприємство, незважаючи на неодноразові дзвінки.

Вважає, що суд однобічно розглянув справу та прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Щодо стягнення моральної шкоди, скаржник також вказав, що позивач не надав суду жодного доказу з приводу його звернення до закладу охорони здоров`я, на підтвердив в чому полягали його душевні і фізичні страждання.

З огляду на викладене, вважають, що висновок суду щодо підстав задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди не ґрунтується на засадах верховенства права, розумності, виваженості, справедливості та нормах матеріального права.

07 вересня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

У відзиві зазначається, що всупереч твердженню відповідача, суд в повній мірі дослідив надані сторонами докази, надавши їм обґрунтовану та об`єктивну оцінку, а тому підстав для скасування судового рішення немає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Як встановлено місцевим судом, 10.09.2020 директором ДП «Уманське лісове господарство» видано наказ № 143-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Потаського лісництва.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2021 визнано незаконними та скасовано накази № 255-аг та 256-аг від 01.09.2020 про оголошення ОСОБА_1 догани та наказ № 143-к від 10.09.2020 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Потаського лісництва; поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва; стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482 грн. 14 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000грн.

11.01.2021 позивач звернувся до ДП «Уманське лісове господарство» із заявою про поновлення його на посаді лісничого Потаського лісництва на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020.

22.01.2021 на адресу ОСОБА_1 ДП «Уманське лісове господарство» направило листа, в якому вказало, що у наданому ОСОБА_1 витягу з Інтернет ресурсу рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2021, відсутні прізвища сторін у справі, підпис судді, що приймав рішення, а також печатка суду. Крім того, у листі вказано, що у рішенні суду не вказано, з якої дати необхідно ОСОБА_1 поновити на роботі.

05.02.2021 Уманським міськрайонним судом Черкаської області винесено додаткове рішення, яким зазначено дату поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва, а саме з 10.09.2020.

19.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до директора ДП «Уманське лісове господарство» з заявою про поновлення його на посаді лісничого Потаського лісництва.

29.04.2021 директором ДП «Уманське лісове господарство» видано наказ № 99-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва, виплату середньої заробітної плати за час прогулу та моральну шкоду.

Позивачем до матеріалів позову долучено довідку про середню заробітну плату № 840 від 16.09.2020, в якій місяці розрахункового періоду зазначені: жовтень та листопад 2019 року.

Відповідач вказує, що позивач не вірно обрахував середню заробітну плату, оскільки подав довідку, в якій зазначено два останні місяці жовтень, листопад 2019 року, однак середня заробітна плата обчислюється за останні два календарні місяці роботи, тому подали довідку про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за квітень, травень 2020.

Мотиви з яких виходить апеляційний суд на застосовані норми права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивачем, суд вказав, що саме з вини відповідача відбулася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді лісничого Потаського лісництва, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з ДП «Уманське лісове господарство» на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Суд першої інстанції, перевіривши докази, прийшов до висновку, що саме з вини відповідача відбулася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді лісничого Потаського лісництва, що відповідно до ст. 236 КЗпП України є підставою для стягнення з ДП «Уманське лісове господарство» на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97930,41 грн. з відповідача на користь позивача, суд діяв у відповідності до норм ст. 236 КЗпП України, врахувавши, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , встановлена рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області складає 1224 грн. 13 коп.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що оскільки було встановлено під час розгляду справи порушення відповідачем прав позивача в зв`язку з затримкою виконання рішення суду і поновлення вчасно ОСОБА_1 на роботі, то суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, частково задовольнив вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, визначивши моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд за наведеними доводами скаржника не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 з 1989 року працював у Державному підприємстві «Уманське лісове господарство», у тому числі з 14.07.2015 року займав посаду лісничого Потаського лісництва.

10.09.2020 директором ДП «Уманське лісове господарство» видано наказ № 143-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Потаського лісництва.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2021 визнано незаконними та скасовано накази № 255-аг та 256-аг від 01.09.2020 про оголошення ОСОБА_1 догани та наказ № 143-к від 10.09.2020 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Потаського лісництва; поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва; стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482 грн. 14 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000грн.

11.01.2021 позивач звернувся до ДП «Уманське лісове господарство» із заявою про поновлення його на посаді лісничого Потаського лісництва на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020.

22.01.2021 на адресу ОСОБА_1 ДП «Уманське лісове господарство» направило листа, в якому вказало, що у наданому ОСОБА_1 витягу з Інтернет ресурсу рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2021, відсутні прізвища сторін у справі, підпис судді, що приймав рішення, а також печатка суду. Крім того, у листі вказано, що у рішенні суду не вказано, з якої дати необхідно ОСОБА_1 поновити на роботі.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

У силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За нормами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Такий висновок викладений у постанові ВСУ від 01.07.2015 року в справі №6-435цс15 та в постанові КЦС в складі Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Що стосується виплати середнього заробітку відповідно до ч. 3 п.2 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», передбачений порядок обчислення середнього заробітку, згідно якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року в справі № 705/3855/20 про поновлення позивача на посаді лісничого Потаського лісництва не було виконано роботодавцем негайно після його проголошення, з яким позивач перебував у трудових відносинах, а тому з цього моменту у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Розмір середньоденного заробітку позивача встановлений рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року в справі № 705/3855/20, який складає 1224,13 грн.

З матеріалів справи вбачається, що період не виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, за який просить стягнути середній заробіток позивач, із 31.12.2020 року по 29.04.2020 року.

Доводи представника скаржника, що відповідач не виконав вчасно рішення суду, яке підлягало до негайного виконання, оскільки зверталися до місцевого суду за роз`ясненням з проводу дати поновлення на посаді, на думку колегії суддів є непереконливими, адже відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі в розмірі 97930,41 грн., з чим погоджується колегія суддів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , що стосуються відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, відповідачем порушені права позивача у зв`язку з затримкою виконання рішення суду, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є несвоєчасне виконання рішення суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума 3000 грн. 00 коп.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ, як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382,383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство», залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно-процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складено 03.11.2021.

Головуючий

Судді: