ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4979/21 Справа № 215/4216/19 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року, ухваленого суддею Науменко Я.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про солідарне стягнення з них 21 038,84 грн. завданих позивачу відповідачем ОСОБА_2 у результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також із ОСОБА_2 2000 грн. франшизи.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.12.2018 р. близько 05-30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «AUDI А6» д/з НОМЕР_1 по вул.С. Колачевського, 3а в м.Кривому Розі, був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не врахував стан дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості для руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух та під час зміни напрямку руху, не переконався в безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху і під час руху заднім ходом, створив небезпеку та перешкоду іншим учасникам руху, здійснив наїзд на ТЗ позивача «TOYOTA д/з НОМЕР_2 .

В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 місяців.

Згідно з рахунком №КС-00959 від 04.01.2019 р. позивач зазнав матеріальних збитків у розмірі 21 038,84 грн., які відповідачами не компенсовані.

14.11.2019 позивач подав суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що на час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», що підтверджується перевіркою страхового полісу.

Зважаючи на те, що ТОВ «СТ «Домінанта» не здійснило страхових виплат позивачу, а відповідач ОСОБА_2 не відшкодував матеріальних збитків, завданих позивачу, просив стягнути їх солідарно на свою користь.

Також з відповідача ОСОБА_2 позивач просив стягнути 2000 грн. франшизи.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта» про солідарне відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено повністю.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги, заявлені до відповідача ОСОБА_2 , стягнувши з останнього на його користь 21 038,84 грн. матеріальної шкоди, заподіяної ДТП та 1921 грн. судового збору.

При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції було відмовлено у відкладені судового засідання і справу розглянуто за наявними матеріалами, що не є об`єктивним розглядом справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, доказам надана невірна оцінка. Наголошує на тому, що за час розгляду справи в суді першої інстанції, судові засідання відкладалися не тільки за його клопотаннями. Вважає, що суд, розглянувши справу за його відсутності позбавив його права довести свої позовні вимоги.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги наданий ним доказ рахунок на оплату №КС-00959 від 04.01.2019 на суму 21 038,84 грн., пославшись на те, що цей рахунок не підтверджує, що вказані роботи були проведенні для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді, наголошуючи на тому, що його було позбавлено права надати суду відповідні пояснення, задати питання Відповідачу, запросити та вислухати експертів. Вказує, що Відповідач не заперечував і не оскаржував зазначений доказ, не спростував, що його транспортній засіб зазнав вказаних пошкоджень саме при ДТП, яке сталося 20.12.2018 року з вини водія ОСОБА_2 та саме на такий розмір грошових витрат.

Окрім того, Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у заподіювача шкоди та його Страховика не може виникнути солідарного обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Посилаючись на норми статей 1166, ч.2 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188, 1194, 509 ЦК України, вказує на те, що за загальним правилом, відповідальність несе боржник особа, яка завдала шкоди. Позивач зазначає, що йому, як потерпілому, а саме кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному, він вільно на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права, шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до Страховика, у якого винна особа застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до Страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності, передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Скаржник, вважає, що суд першої інстанції, пославшись у рішенні на Постанову ВП ВС від 20.06.2018 по справі №308/3162/15-ц, неуважно проаналізував вказану постанову, застосував неоднакову судову практику та не звернув увагу на кінцевий результат, а саме на задоволені судом касаційної інстанції вимоги позивача в частині стягнення, хоч і не в солідарному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки «TOYOTA» д/з НОМЕР_2 належить на прав власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 має право користуватися цим автомобілем (копія, а.с.7).

Постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2019 встановлено, що 30.12.2018 р. близько 05-30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «AUDI А6» д/з НОМЕР_1 по вул.С. Колачевського,3а в м.Кривому Розі, був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не врахував стан дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості для руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух та під час зміни напрямку руху, не переконався в безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху і під час руху заднім ходом, створив небезпеку та перешкоду іншим учасникам руху, здійснив наїзд на ТЗ позивача «TOYOTA» д/з НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цією ж постановою закрито адміністративну справу у відношенні ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП за малозначністю, звільнено останнього від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (копія, а.с.8).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 скасовано Постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2019 та визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців (копія, а.с.9-10).

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 зазнав матеріальних збитків у розмірі 21 038,84 грн. згідно рахунку №КС-00959 від 04 січня 2019 року.

Відповідно до рахунку №КС-00959 від 04 січня 2019 року, виданого ТОВ «АЛМАЗ СІСТЕМ» позивачу ОСОБА_1 , вартість матеріалів та виконаних робіт складає 21038,84 грн. із ПДВ (копія, а.с.11).

З полісу №АО25716 на 11.07.2019 транспортний засіб «AUDI А6» д/з НОМЕР_1 застрахований у ПрАТ «УТСК» (копія, а.с.12).

Позивач листом від 03.05.2019 направив відповідачу ОСОБА_2 вимогу про відшкодування ним завданої матеріальної шкоди на суму 21038,84 грн., яке отримане останнім 17.05.2019 (копія, а.с.13,14).

З полісу №АМ2963183 на 30.12.2018 вбачається, що транспортний засіб «AUDI А6» д/з НОМЕР_1 застрахований у ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» (а.с.64).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі виходив з того, що законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого, що матеріали справи не містять доказів про те які саме механічні ушкодження отримав автомобіль під керуванням позивача в результаті ДТП за участю автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 та документально підтверджений розрахунок вартості завданих ДТП збитків, а наданий позивачем рахунок на оплату №КС-00959 від 04 січня 2019 року на суму 21038,84 грн. не підтверджує, що вказані роботи проведені для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді.

Відмовляючи у стягненні з відповідача ОСОБА_2 2000 грн. франшизи, суд виходив з того, позивач не надав жодного доказу на підтвердження цих позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції та частково погоджується з доводами Позивача, викладеними у скарзі, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу №АМ2963183 страховиком відповідача ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП- 30.12.2018 був ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта»

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс 18) було зроблено наступні правові висновки:

п.69 у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

п.72 відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

п.73 покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (30.12.2018), страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до підпункту 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалами справи встановлено, що з позовом до Відповідача-2, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 14 листопада 2019 року, тобто впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (30.12.2018).

З огляду на наведені вище норми закону Позивач має право на відшкодування завданої йому ДТП майнової шкоди саме Страховиком відповідача ОСОБА_2 в межах страхового ліміту, тобто Відповідачем-2.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог до Відповідача-2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наданий позивачем рахунок на оплату №КС-00959 від 04 січня 2019 року на суму 21038,84 грн. не підтверджує, що вказані роботи проведені для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді, що матеріали справи не містять доказів про те які саме механічні ушкодження отримав автомобіль під керуванням позивача в результаті ДТП за участю автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 та документально підтверджений розрахунок вартості завданих ДТП збитків

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наданий позивачем рахунок на оплату №КС-00959 від 04 січня 2019 року на суму 21038,84 грн. відповідачем ОСОБА_2 не спростовано, розмір, спричинених Позивачу матеріальних збитків на зазначену суму підтверджено і постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019, якою скасовано постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2019 та ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців (копія, а.с.9-10).

Зокрема, суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції зазначив про те, що судом не було враховано, що згідно рахунку №КС-00959 від 04 січня 2019 року ОСОБА_1 зазнав матеріальних збитків у розмірі 21 038,84, що не узгоджується з висновком суду, що дії ОСОБА_2 носять характер малозначності та не спричинили значної шкоди громадянам (а.с.9-зворот).

Отже, враховуючи, що у наданому Позивачем витягу з Поліса забезпеченого транспортного засобу «AUDI А6» д/з НОМЕР_1 не відображено ліміт страхового відшкодування, виходячи з положень статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (30.12.2018), відповідно, яким розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого, позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта» підлягають задоволенню.

Вимоги Позивача, заявлені до водія ОСОБА_2 , з наведених вище підстав не можуть бути задоволенні, як і вимога щодо стягнення франшизи в сумі 2000 грн., оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, ця позовна вимога Позивачем не доведена належними та допустимими доказами.

Так, у наданому Позивачем витягу з Поліса забезпеченого транспортного засобу «AUDI А6» д/з НОМЕР_1 розмір франшизи не зазначено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних, а саме: про задоволення позовних вимог, заявлених до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., а при подачі апеляційної скарги на рішення суду було сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 грн., що разом становить 1921 грн. тому, оскільки позовні вимоги, судом апеляційної інстанції задоволені, стягненню з Відповідача на користь позивача підлягає, сплачений останнім судовий збір в розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 21 038,84 грн. (двадцять одну тисячу тридцять вісім гривень вісімдесят чотири копійки).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в розмірі 1921 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: