ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9110/21 Справа № 213/1968/21 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/1968/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Діана Миколаївна, та відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі АТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків.

Висновком МСЕК від 06.05.2021 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % (45% - вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ, 5% - туговух.) та визнано особою з інвалідністю третьої групи з 26 квітня 2021 року на безстроковий строк.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 390 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у розмірі 150 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 1500,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Д.М., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 65 % професійної працездатності та його визнано особою з інвалідністю третьої групи, а неодноразові курси лікування йому не допомагають. Його постійно турбує біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, у нього порушено ходу, відчуває біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння кінцівок, загальну слабкість, задишку при незначному навантаженні, сухий кашель, біль за грудиною, постійну втому, зниження слуху.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПІВДГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що, відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань, проте, наявнийпричинно-наслідковий зв`язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

На думку відповідача, саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров`я у результаті призвело до встановлення йому професійних захворювань, прогресування його хвороб, погіршення самопочуття та встановлення 65% втрати працездатності.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, зокрема, судовій практиці, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Д.М., до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, АТ «ПІВДГЗК» зазначає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, як необґрунтовану, рішення суду - скасувати, оскільки воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «ПІВДГЗК» Матвєєву Т.В., яка наполягала на доводах апеляційної представника відповідача та просила її задовольнити, заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 18.02.1985 року по 05.05.1991 року та з 05.05.1991 року по 30 квітня 2021 року учнем помічника машиніста екскаватора, помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора, Рудоуправління ПівдГЗК, ПАТ «Південний ГЗК», правонаступником яких є Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

30 квітня 2021 року позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.8-9).

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 359 від 11.02.2021 року (а.с. 27-28), у позивача ОСОБА_1 наявні хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладнений гіпертонічною хворобою другої стадії, гіпертензивне серце, СЕ другого ступеня; дисциркуляторною енцефалопатією з антено-дипресивним та вестибулярним синдромами; синдром полірадикулонейропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних колінних суглобів кистей, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В. ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня з легким зниженням слуху).

Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.03.2021 року професійні захворювання у ОСОБА_1 виникли за таких обставин: під час виконання своїх функціональних обов`язків машиніста екскаватора ОСОБА_1 керував екскаватором в умовах кар`єру та виконував технічне обслуговування екскаватора. Внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця машиніста екскаватору - підпадав під вплив вібрації, пилу та шуму, що перевищувало нормативні показники.

Причиною виникнення хронічних професійних захворювань, відповідно до вищевказаного Акту, а саме п.18 (а.с. 36) визнано: еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 2-7 дБ (103-108 дБ при ГДР 101 дБ) та на 3 дБ (62дБ при ГДР 59 дБ); вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 3-7,5 разів перевищує ГДР; еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 3-13 дБ.

Відповідно до п. 20 Акту персональний склад осіб, які порушили законодавство про охорону праці, не встановлений через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу.

Висновком МСЕК від 06.05.2021 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % (45% - вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ, 5% - туговух.) та визнано особою з інвалідністю третьої групи з 26 квітня 2021 року на безстроковий строк.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.03.2021 року, причиною виникнення професійних захворювань у позивача є: еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 2-7 дБ (103-108 дБ при ГДР 101 дБ) та на 3 дБ (62дБ при ГДР 59 дБ); вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 3-7,5 разів перевищує ГДР; еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 3-13 дБ.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «ПІВДГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача, про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.03.2021року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійних захворювань безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17 березня 2021 року, причиною професійних захворювань позивача є його праця на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача АТ «ПІВДГЗК», відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 65 % та визнання позивача особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі можливість такого відновлення, враховуючи встановлення ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності безстроково.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, як позивача, так і відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційних скарг відсутні, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Діана Миколаївна, та відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: