Справа № 954/344/21
Номер провадження 2/954/151/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Гончаренка О.В.

за участю секретаря судових засідань Гетьман О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Нововоронцовської селищної ради Павлишиної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Нововоронцовська селищна рада про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок та витребувати у ОСОБА_4 земельні ділянки, кадастровий номер :05:001:0323 та кадастровий номер :05:003:0024, площею 1,9852га та 2,5738 га відповідно, що розташовані на території Хрещенівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. В обґрунтування позову послалася на те, що не підписувала жодних договорів оренди земельних ділянок із ОСОБА_4 , ці договори підписувалися її внуком ОСОБА_5 , тому вони є нікчемними.

У відзиві представник відповідача заперечив проти задоволення позову, зазначив, що при підписанні вказаних договорів оренди сторони узгодили всі істотні цих договорів та добровільно їх підписали.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи - Нововоронцовської селищної ради, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ХС № 013730 від 27.09.2004 року позивачці належить земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Хрещенівської сільської ради Нововоронцовського (Бериславського) району Херсонської області, площею 1,9852 га та 2,5738 га.

24 червня 2019 року між позивачкою і відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0323, площею 1,9852 га на території Хрещенівської сільської ради Бериславського району Херсонської області строком на десять років. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 242122502 від 28.01.2021 року, договір оренди зареєстровано 02.07.2019 року.

24 червня 2019 року між позивачкою і відповідачем було укладено інший договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0024, площею 2,5738 га на території Хрещенівської сільської ради Бериславського району Херсонської області строком на десять років. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 242123112 від 28.01.2021 року, договір оренди зареєстровано 02.07.2019 року.

Позивачка заперечує факт підписання та укладення договорів оренди із відповідачем.

У судовому засіданні судом порушувалося питання про можливість призначення у цивільній справі судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення факту підписання чи не підписання позивачкою вказаних двох договорів оренди землі.

Клопотань від учасників судового розгляду про призначення такої експертизи не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З ч.1 ст. 15 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди, договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За ч.1 ст.15 вказаного Закону в зазначеній редакції істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

Суд вважає, що стороною позивача не надано жодних належних і допустимих доказів, які були б підставою для задоволення позову і свідчили б про не підписання договорів оренди землі позивачкою.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що проживає в с. Петрівка, є онуком позивачки ОСОБА_3 та проживає разом з нею. Інвалід ІІІ групи по зору. До свідка звернувся ОСОБА_4 з пропозицією заключити договір на обробіток земельного паю ОСОБА_3 . Свідок погодився та надав акт на земельну ділянку, паспорт і ідентифікаційний код ОСОБА_3 до Нововоронцовського районного відділу Держгеокадастру для виготовлення договору оренди землі. При цьому з ним був ОСОБА_6 - батько ОСОБА_4 . Через два тижні ОСОБА_4 привіз відповідні договори для підписання та завірив, що через деякий час привезе нотаріуса для оформлення доручення щодо надання права підпису свідку. Свідок спочатку відмовлявся ставити підпис, але згодом особисто підписав кожну сторінку договору. Свідків при підписанні, крім ОСОБА_4 , не було. Зазначені події відбувалися у 2019 році. ОСОБА_3 не знала про укладення договору. Орендну плату жодного разу не отримував. За підпис винагороду ОСОБА_4 не пропонував. Розуміє, що не повинен був цього робити, але що спонукало до цих дій пояснити не може. У жовтні 2020 року з приводу підробки ним підпису на договорах звертався до поліції. У поліції порадили звернутись до суду. На запитання чому почав звертатися до поліції більше ніж через рік після підписання договорів - відповіді не надав. Повідомив, що його бабуся ОСОБА_3 хоча є особою похилого віку перебуває при доброму розумі, проживає від нього у селі недалеко, всі події відбувалися протягом світлового дня. На запитання чому тоді він не відніс договори оренди на підпис ОСОБА_3 - відповіді не надав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що проживає у смт.Нововоронцовка, є директором ТОВ "УК "ВІДРОДЖЕННЯ - ПІВДЕНЬ". У вересні місяці 2020 року проїжджаючи через с. Петрівка зустрів ОСОБА_3 та запропонував заключити договір на обробіток земельного паю, що їй належить. Вона погодилась. 25 вересня 2020 року відповідний договір був підписаний. Свідок приїхав на вищезгадану ділянку і побачив, що вона вже обробляється ОСОБА_4 , який зазначив, що в нього є укладений договір зі ОСОБА_3 . Свідок викликав працівників поліції, які зафіксували цю подію. У розмові з працівниками поліції ОСОБА_3 підтвердила, що договір у неї був заключений із ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 вона не знає. Через 1,5-2 місяці поліція надала свідку відповідь, що кримінального злочину не вбачають і порадили звернутись до суду. Ким раніше оброблявся земельний пай ОСОБА_3 не знає.

Також до позовної заяви позивачкою доданий висновок органів поліції за результатом розгляду матеріалів, зареєстрованих 08.10.2020 року у журналі єдиного обліку за № 2118 за заявою ОСОБА_5 про те, що порушені у зверненні питання є цивільно-правовими відносинами.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

У справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства Суд вказує, що вимога Конвенції пункту 2 ст. 10 про те, що обмеження здійснення свободи вираження поглядів, яке має бути встановлене законом, є рівнозначною вимозі, передбаченій у пункті 1 ст. 5 про те, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. Суд наголошує: Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», у пункті 1 ст. 5 зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке позбавлення свободи відповідає меті ст. 5 і не є свавільним (п. 54).

Оцінюючи докази, надані позивачкою і її представником, зважаючи на принцип правової визначеності, суд не вбачає можливим визнати нікчемними та скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок ґрунтуючись виключно на позиції одного свідка, який є близьким родичем позивачки - її онуком, є зацікавленою у розгляді справи на користь позивачки особою, начебто власноруч підписував договори оренди земельної ділянки і з цього приводу самостійно звертався до органів поліції.

При прийнятті рішення суд також враховує, що питання підроблення договорів було порушено свідком більш ніж через рік після їх укладення та укладення інших договорів оренди земельних ділянок із ТОВ "УК "ВІДРОДЖЕННЯ - ПІВДЕНЬ".

Отже, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази, поведінка сторони позивача у питанні призначення судової-почеркознавчої експертизи, у достатній мірі не обґрунтовують позовні вимоги і не дають підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Нововоронцовська селищна рада про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 28.10.2021 року.

СуддяО.В. Гончаренко