Справа № 541/2223/21
Номер провадження 2/541/855/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

представника позивача адвоката Сидоренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

третя особа - Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2004, на праві приватної власності їй належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані, але не проживають колишня дружина її сина ОСОБА_2 та її неповнолітній син, онук позивачки ОСОБА_3 . Відповідачі не є членами її сім`ї оскільки ніколи разом не проживали, не були пов`язані спільним побутом та не вели спільне господарство. Шлюб між її сином та відповідачкою розірваний рішенням суду від 01.06.2017. Відповідачі не проживають в квартирі з 2016 року, їх особистих речей в ній немає. Вони не несуть витрати по утриманню квартири.

На даний час наявність реєстрації відповідачів обмежує права позивача на вільне розпорядження квартирою, а також призводить до зайвих витрат на оплату комунальних послуг, на отримання житлових соціальних пільг (субсидії), що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 09.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с.18).

Представник позивачки адвокат Сидоренко Ю.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи належно повідомлені за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву не подали (а.с. 16,17,26,27,28).

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у відсутність представника. При розгляді справи покладався на розсуд суду (а.с.31).

Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 04.11.2021 про проведення заочного розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі -продажу квартири від 08.09.2004, витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 4,5,6).

За даною адресою зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації, складеним 20 серпня 2021 року. В якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - невістка та онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично не проживають з 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 відповідачі не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги. Разом з тим, не було встановлено обставин які б свідчили, що відповідачам чиняться перешкоди у проживанні за місцем реєстрації. Позивачка, як власниця квартири, має право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, оскільки позивачка не заявила клопотання по стягнення із відповідачів на її користь суму сплаченого нею судового збору, суд вирішив не стягувати із відповідачів судовий збір.

Керуючись ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12; 13; 81; 62; 141; 258; 264; 265; 280; 281; 282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2021.

Суддя О. А. Городівський