КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року,

встановив:

у березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість, посилаючись на те, що між сторонами 06 березня 2018 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 15 лютого 2021 року утворилась заборгованість, яка складається з 138 604 грн. 81 коп. заборгованості за тілом кредиту та 69 316 грн. 66 коп. відсотків за користування кредитними коштами.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 138 604 грн. 81 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з апеляційною скаргою просив розгляд справи проводити за участі його представника та викликати його в судове засідання, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Матеріали справи містять відповідь АТ КБ «ПриватБанк» про отримання та реєстрацію судової повістки-повідомлення про розгляд його апеляційної скарги в даній справі 04 листопада 2021 року (а.с.141), що свідчить про обізнаність позивача про день, час та місце розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 06 березня 2018 року було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримала кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання щодо внесення коштів на погашення кредиту, в результаті чого виникла заборгованість, яка складається з 138 604 грн. 81 коп. тіла кредиту, 9 924 грн. 96 коп. заборгованості за нарахованими відсотками та 59 391 грн. 70 коп. заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 138 604 грн. 81 коп. та судовий збір.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично використані кредитні кошти відповідачем повернуті не були, а тому підлягають стягненню на користь банку. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення відсотків, суд посилався на те, що сторонами не було погоджено умови їх сплати. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 висловила бажання отримати кредит та власним підписом засвідчила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами обслуговування кредитних карток. Також позивач посилався на те, що відповідач отримала паспорт споживчого кредиту, який містить вичерпні дані про умови кредитування.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 шляхом заповнення Анкети-заяви 06 березня 2018 року уклала з АТ КБ «Приватбанк», договір про надання банківських послуг (а.с.22). Зі змісту даної Анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку та погодилась з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір банківського обслуговування.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, в ході розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_2 , яка змінила прізвище на ОСОБА_1 , витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 02 травня 2019 року відповідач ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних нею умов кредитування.

Пунктом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці до 50 000 грн. (по картці «Універсальна») та до 75 000 грн. (по картці «Універсальна Голд»), до 100 000 грн. (по картці «Платинум»), до 200 000 грн. (по картці «World Black Edition»), наданого на споживчі потреби, та встановлено строк договору і кредитування до 240 місяців з процентною ставкою за межами пільгового періоду 43,2 % відсотків річних (по картці «Універсальна»), 42% річних (по картці «Універсальна Голд»), 37,2% (по карткам «Платинум», «WorldBlack Edition»).

Відповідно до порядку повернення кредиту, передбаченого п. 5 паспорту споживчого кредиту, встановлено розмір платежів та їх сплату, що здійснюється щомісяця до останнього дня поточного місяця в розмірі 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн., 7% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. для карток «Платинум», «World Black Edition».

Підписаний сторонами 02 травня 2019 року паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання ОСОБА_1 та позивачем паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 02 травня 2019 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_1 та позивачем паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.

Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 02 травня 2019 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем, та Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт та Умов та правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Також суд звертає увагу на те, що в розділах 4 паспорту споживчого кредиту дано визначення, що загальна вартість кредиту є орієнтовною, реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. В розділі 7 вказаного паспорту зазначається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 17 травня 2019 року.

За таких обставин підстави вважати, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, відсутні.

З наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт неможливо встановити який саме тариф передбачений для картки ОСОБА_1 та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено тарифи для п`ятьох різновидів карток.

Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення

ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.

Також у своїй апеляційній скарзі позивач посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно не було стягнуто прострочене тіло кредиту. Вказані доводи також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки при зверненні до суду першої інстанції позивачем не було надано належних доказів на підтвердження розміру простроченого тіла кредиту та відповідного строку, станом на який відповідна заборгованість мала бути погашена.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Разом з тим, оскільки строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено в анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.

Крім того, наведена в паспорті споживчого кредиту інформація не містить даних щодо конкретно визначеного строку кредитування (зазначено до 240 місяців), тоді як відповідно до довідки позивача (а.с. 21), відповідачу видана кредитна картка строком дії до квітня 2022 року.

Виходячи з викладеного, позивачем не доведено з якого терміну починається прострочення виконання зобов`язання для погашення кредиту частково або у повному обсязі, враховуючи, що картка діє до квітня 2022 року, тоді як позивач дату початку прострочення не зазначає.

Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять, а відтак, підстави для стягнення простроченого тіла кредиту відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності заперечень відповідача проти позовних вимог та ненадання нею доказів на їх спростування, суд першої інстанції мав задовольнити вимоги банку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обов`язок доведення позовних вимог в даному випадку покладено саме на позивача, а у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено з підстав їх недоведеності, а не внаслідок заперечень відповідача.

Сам по собі факт отримання відповідачем кредитної картки та використання відновлювальної кредитної лінії не свідчить про наявність у неї заборгованості. Доказів про те, що з відповідачем була погоджена сплата відсотків за користування кредитними коштами в певному розмірі, а також порядок їх нарахування та сплати, матеріали справи не містять.

Поряд з цим, твердження представника банку про те, що надана до суду першої інстанції роздруківка (скріншот) електронного документу з назвою «Витяг з Протоколу №4 засідання правління від 25.1.2018, блок 5» (а.с.77-78) є наказом банку про затвердження наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг, також є безпідставними, а вказана роздруківка не може вважатись належним доказом по справі. Підстави вважати, що позивачем доведено, що відповідачу ОСОБА_1 було запропоновано конкретні Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких надано до суду першої інстанції, відсутні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді