Справа № 426/2729/21
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2021 року м. Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі : головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Гашинської В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сватове в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.03.2021 їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В належному їй будинку зареєстровані колишній власник будинку ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 , які фактично не проживають за вказаною адресою, що підтверджено довідкою складеною старостою села Мілуватка Сватівської міської ради Луганської області. Під час звернення до Управління праці та соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації для оформлення документів на отримання житлової субсидії, позивачу було роз`яснено, що при розрахунку суми субсидії враховується дохід усіх зареєстрованих у даному будинку осіб та про необхідність пред`явлення довідки про доходи усіх зареєстрованих у даному помешканні осіб. Для зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , необхідна особиста їх присутність для зняття з реєстрації місця проживання. У даний час фактично відповідачі знаходиться за межами території держави Україна, тому врегулювати питання, щодо зняття з реєстрації у добровільному порядку вона не має можливості. Їх речей у належному їй будинку немає, вони виїхали з нього добровільно, відповідачі не є наймачами будинку, не беруть участі в утриманні житла, будинком не цікавляться та не є родичами позивача. Реєстрація ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у будинку, що їй належить створює труднощі та перешкоди, пов`язані з правом володіння, вільного користування та розпорядження належним на праві приватної власності житлом, вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію. Позивач вважає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження її майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - є належним способом захисту її порушених прав. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 27 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, на електронну адресу суду надіслали письмові заяви, відповідно до яких просили суд розгляд справи здійснювати у їх відсутність, позовні вимоги визнали у повному обсязі.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Беручи до уваги заяви позивача та відповідачів, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі продажу житлового будинку зареєстрованого в реєстрі за № 2.269 від 26.03.2021, посвідченого державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області, Кривошеєю А.В. (а.с.18-19)

Відповідно до Рішення Мілуватської сільської ради Сватівського району Луганської області про перейменування вулиць села Мілуватка від 07.10.2015, вул. Жовтнева перейменована на вул. Вишневу ( а.с.16).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб №653 від 26.08.2021 виданої старостою села Мілуватка Сватівської міської ради Луганської області вбачається, що ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку відповідно до договору купівлі продажу від 26.03.2021. В даному будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , 1995 року народження, ОСОБА_5 , 2018 року народження, ОСОБА_2 , 1952 року народження, ОСОБА_3 , 1985 року народження. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за даною адресою не проживають з 01 січня 2020 року (а.с.40).

Як вбачається з позовної заяви, відповідачі в належному позивачу будинку фактично не проживають більше року. Відповідачі речей у належному їй будинку не мають, не сплачують комунальні платежі, не беруть участі в утриманні житла, будинком не цікавлються.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Враховуючи, що відповідачі, які не є членами сім`ї позивача, по цей час зареєстровані у будинку останної, який належить їй на праві приватної власності, добровільно не знялися з реєстраційного обліку, чим перешкоджають позивачу користуватись та розпоряджатись своїм майном, то суд вважає, що є всі підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження житлом, належним їй на праві власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки перебування відповідачів на реєстрації за вищевказаною адресою перешкоджає здійсненню позивачем своїх законних прав щодо користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності майном.

На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст. ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі більше року не користуються житловою площею без поважних причин, те, що відповідачі подали письмову заяву, якою визнали позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачами позову, а тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є належним способом захисту порушеного права позивача.

При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним.

На підставі викладеного, та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391,405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України суд,

ухвалив:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя В.О. Половинка