Справа №705/3924/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Піньковського Р.В.
при секретарі Романовій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в зали суду в місті Умані матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про визнання місця проживання дитини, -
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування позову зазначає наступне.
01.03.2014 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем по справі.
В період спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин і 17 квітня 2018 року Уманським міськрайонним судом було винесено рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, яке вступило в законну силу 18.05.2018 року.
Спочатку сім`я проживала у будинку, належному матері відповідача в м. Умань, після фактичного припинення шлюбних стосунків з відповідачем, позивач в квітні 2017 року переїхала разом з сином до своїх батьків в с. Бобрик-1 Любашівського району Одеської області.
В лютому 2017 року вона разом з сином приїхала в м. Умань для щеплення дитини і цього ж дня після лікаря, з сином пішли додому до відповідача, оскільки вона не хотіла позбавляти сина спілкування з батьком, але вимушена була поїхати додому без сина, оскільки відповідач забрати сина їй не дозволив та залишитися не змогла, оскільки відповідач погрожував їй фізичною розправою. Тільки в березні 2017 року, коли з дозволу відповідача гуляла з сином, забрала сина із собою і саме з того часу син проживає з нею.
Вказує, що сина любить, піклується про нього, забезпечує його усім необхідним, загалом добросовісно відноситься до своїх батьківських обов`язків, має гідну заробітну плату, її батьки також надають їй матеріальну допомогу, тому вважає, що син має проживати з нею.
Відповідач власного житла не має, матеріально не забезпечений, не працює, чинить моральний тиск на неї та на їх сина, тому вважає, що він не має ніякого права визначати місце проживання дитини.
Крім того, вказує, що між дитиною та матір`ю, особливо в ранньому віці, існує тісний зв`язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіку та фізичний розвиток дитини.
Оскільки відповідач постійно чинить спроби і намагається забрати у неї сина, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, його матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позові, в подальшому в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла письмова заява позивача та її представника ОСОБА_6 , у якій просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити, при цьому не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Любашівської РДА Одеської області в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла письмова заява представника ОСОБА_7 , у якій просить суд справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи у його відсутність, на адресу суду не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача та представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01 березня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 86, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2018 року, яке вступило в законну силу 18 травня 2018 року.
У вказаному шлюбі у позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 , актовий запис про народження № 654, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області.
З відповідача, згідно вищевказаного рішення Уманського міськрайонного суду, стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26.02.2018 року і до досягнення сином повноліття.
Згідно висновку органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації від 04.09.2020 року батьки малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу згідно рішення суду від 17.04.2018 року, до цього часу не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Син зараз проживає з матір`ю ОСОБА_9 на житловій площі своїх батьків, де створено належні умови для проживання та виховання дитини. Хлопчик навчається в Бобрицькій ЗОШ І-ІІІ ступенів, де його бабуся працює вчителем. Враховуючи вказане та те, що громадянин ОСОБА_2 в телефонній розмові не заперечував факт проживання сина з матір`ю, Любашівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, відповідно до ч. 4 ст. 19 та ч. 1 ст. 161 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.09.2020 року № 15, діючи в інтересах дитини, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_9 .
Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Батько дитини до суду відзив не направив, не надав доказів, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини.
Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю.
У своєму позові позивач також просить суд покласти на відповідача судові витрати.
Так, при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 172 від 12.09.2018 року, тому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 162 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 12, 141, 209, 228, 229, 259, 263-268 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про визнання місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.
Копію рішення суду направити сторонам.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Суддя: Р. В. Піньковський