Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/483/20

Провадження № 2/126/60/2021

"13" жовтня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Олійник І. В.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Янчук В.М.

представника відповідача адвоката Куцяк Ф.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, голова комісії з припинення Яланецької сільської ради, ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є її рідною тіткою та визнати недійсним заповіт, вчинений 16.04.2019 року секретарем Яланецької сільської ради.

В обгрунтування поданого позову зазначає, що вона являється спадкоємицею на майно померлої ОСОБА_4 , та прийнявши спадщину у встановлений строк, звернулася до приватного нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину, однак їй було відмовлено, так як вона не надала нотаріусу документи, які б підтверджували факт родинних відносин між нею та померлою ОСОБА_4 , яка приходиться їй тіткою.

Крім того, позивачка у поданій позовній заяві вказує, що після смерті тітки, ОСОБА_4 , їй стало відомо про наявність від її імені заповіту, вчиненого померлою на користь відповідачки. Даний заповіт позивачка вважає вчиненим з порушеннями, зокрема щодо його форми та посвідчення, а тому на її думку він є нікчемним, так як секретар сільської ради не мала права посвідчувати заповіт, оскільки на момент його складання тітка позивачки не усвідомлювала значення своїх дій та перебувала на стаціонарному лікуванні.

Вищевказані обставини і стали причиною звернення позивачки до суду.

Дана позовна заява надійшла до суду 02.03.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справі між суддями була передана на розгляд судді Бершадського районного суду вінницької області, ОСОБА_5 ..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 03.03.2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 , було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

26.03.2021 року, у зв`язку з усуненням, вказаних в в ухвалі без руху недоліків позовної заяви, було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.05.2021 року, на адресу суду надійшов відзив, від адвоката, ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 .. В поданому відзиві, адвокат Куцяк Ф.Г., просив суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що оспорюваний заповіт був складений 16.004.201 року в с.Яланець та посвідчення його відбулося по місцю проживання спадкодавиці, де вона власноручно розписалася в заповіті.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, адвокат Куцяк Ф.Г., також стверджує, що при підписанні заповіту, померла ОСОБА_4 , усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати. Так, в заповіті, зазначено, що дієздатність особи на час підписання заповіту перевірено, до підписання заповіту він був прочитаний в голос, тому заповіт був вчинений не під впливом обману чи помилки, що свідчить про те, що, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, а хворобливий стан заповідача, ніяким чином не означає, що заповіт було укладено не за його волею.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 04.06.2020 року, було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, Яланецьку сільську раду Бершадського району Вінницької області.

25.06.2021 року, на адресу Бершадського районного суду Вінницької області від позивача, ОСОБА_1 , надійшла уточнена позовна заява, в якій остання обгрунтовуючи позовні вимоги окрім вкладених у первісному позові обставин, вказала, що секретар Яланецької сільської ради, не мала права вчиняти заповіт, так як на час вчинення заповіту її тітка була хвора та лікувалася, відповідно не усвідомлювала значення своїх дій. Як стверджує позивачка, заповіт від 16.04.2019 року, є нікчемним, так як він складений особою, яка не мала на це право та з порушенням Закону України "Про нотаріат". Крім того, позивачка зазначила, що їй відомо про те, що її померла тітка мала підписувати погодження земельної ділянки між її присадибною ділянкою та сусідами, а не заповіт та вказала, що дані обставини відомі її матері.

Також, ОСОБА_1 , як на підставу нікчемності заповіту, зазначила, що зі слів односельчан, їй відомо про те, що померла тітка мала проблеми з зором та самостійно читати і писати не могла, а тому оспорюваний заповіт підписала інша особа.

23.06.2020 року, на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшли пояснення третьої особи, Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області, щодо обставин викладених у позові.

Так, сільський голова, у наданих поясненнях вказав, що заповіт зареєстрований в реєстрі за №24 від 16.04.2019 року, посвідчений секретарем Яланецької сільської ради, був вчинений згідно чинного законодавства, при цьому заповідач, ОСОБА_4 перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлювала значення своїх дій, була ознайомлена з вимогами чинного законодавства. Текс заповіту був прочитаний ОСОБА_4 та власноручно підписаний нею. В зв`язку з хворобою заповідача, заповіт був посвідчений на дому, про що зазначено у заповіті.

Крім того, представник третьої особи в своїх поясненнях, заперечує щодо тверджень позивача, про те що її померла тітка мала підписати не заповіт, а погодження земельної ділянки між її присадибною ділянкою та ділянкою сусідів, оскільки померла та її сусіди, набули права власності на означені земельні ділянки за довго до того, як був вчинений заповіт.

Також, представник третьої особи, вказав, про те, що не заслуговують на увагу твердження позивачки, що померлу доглядала її мати, так як, згідно даних виконавчого комітету Яланецької сільської ради, мати позивачки на території сільської ради тривалий час не зареєстрована та не проживала, а тому відповідно доглядати за ОСОБА_4 вона не могла.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 17.08.2020 року. було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 19.05.2021 року. було залучено голову комісії з припинення Яланецької сільської ради, голову Бершадської ОТГ, ОСОБА_3 , в якості правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, у даній справі.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , та її представник ОСОБА_7 , заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Куцяк Ф.Г., просив в задоволенні позову в частині визнання заповіту недійсним відмовити, не заперечував проти встановлення факту родинних відносин.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, голова комісії з припинення Яланецької сільської ради, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. щодо позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин не заперечував проти її задоволення, однак щодо задоволення вимоги про визнання заповіту недійсним заперечував, просив в цій частині позову відмовити.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 03.09.2019 року, виконкомом Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області складено актовий запис про смерть під № 31, що підтверджується письмовим повідомленням, за підписом начальника Бершадського районного відділу ДРАЦС.

Згідно довідки №1176 від 13.11.2019 року, виданої виконавчим комітетом Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області, спадкоємцем на майно померлої ОСОБА_4 , 1941 року народження є ОСОБА_2 , 1980 року народження. інших спадкоємців на майно померлої немає.

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №58475277 вбачається, що 26.11.2019 року, приватним нотаріусом Полуденко м.Ф., було заведено спадкову справу під номером 82/2019 після смерті ОСОБА_4 ..

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.03.2020 року №15/02-31, ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено, у зв`язку з ненаданням останньою документів, що підтверджували б факт родинних відносин з померлою.

Відповідно до довідки №0101-2Б/907 від 18.05.2020 року, виданої КНП "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради" померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилася на стаціонарному лікуванні в відділенні мікрохірургії ока в періоди: з 04.02.2008 по 06.02.2008 року та 26.04.2010 року по 28.04.2010 року.

Крім дослідження письмових доказів, в судовому засіданні, за клопотанням сторін, було допитано свідків, які надали покази щодо обставин справи.

Свідок, ОСОБА_8 , надав суду покази, в яких вказав, що являється чоловіком позивачки та на протязі 8 років спільного проживання, разом з позивачкою допомагали покійній ОСОБА_4 , по господарству. Також, свідок у своїх показах, вказав, що останні роки сусідка, ОСОБА_4 , за прізвищем " ОСОБА_14 " впливала на померлу, з метою перешкодити підтриманню родинних відносин з ОСОБА_1 .. Щодо родинних відносин між померлою та позивачкою, вказав, що ОСОБА_10 , являється рідною сестрою покійного батька позивачки. Також, свідок зазначив, що за життя ОСОБА_4 мала проблеми з зором. Щодо складеного на ім`я ОСОБА_2 заповіту від імені померлої ОСОБА_4 свідок повідомив суду, що про його наявність він знає, та висловив свою думку, що на складення його на користь відповідачки вплинула сусідка ОСОБА_14 .

Свідок, ОСОБА_12 , надала суду покази, в яких вказала, що позивачка приходиться померлій племінницею, оскільки її батько та ОСОБА_4 були рідними братом і сестрою. Також, свідок повідомила, що за життя ОСОБА_4 хворіла та за життя їй робили дві операції на очах, неодноразово проходила лікування, як в лікарні Бершаді так і в Вінниці. Щодо обставин вчинення заповіту на користь відповідачки свідок в свої показах вказала, що не розуміє як померла могла скласти його, так як мала проблеми з зором та не могла сама його самостійно, ані прочитати, ані підписати та висловила свою думку, що на таке рішення померлої вплинула сусідка ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_13 , в своїх показах вказала, що приходиться позивачці рідною матір`ю та зазначила, що померла була тіткою її дочки. Щодо обставин складення померлою заповіту, вказала, що померлу підкупила сусідка ОСОБА_14 та зробили документи в сільській раді так, ніби в померлої немає родичів. Також свідок повідомила суд, що померла хворіла та до останнього дня свого життя могла сама переміщуватися за допомогою палиць. ОСОБА_13 в своїх показах відмітила, що померла мала проблеми з зором та перенесла декілька операцій на очах. Повідомила суд, що поховала ОСОБА_4 , сусідка, не її дочка, причиною цьому вказала, що ОСОБА_14 отримувала пенсію померлої, а тому і займалася похованнями. Свідок висловила думку, що сусідка мала на меті заволодіти майном померлої , саме тому так вчинила.

Свідок ОСОБА_15 , надала суду покази, в яких вказала, що в померлої було багато племінників, однак допомоги вона ні від кого не отримувала. Свідок, вказала, що кожної суботи відвідувала померлу, ОСОБА_4 та зазначила, що її чоловік неодноразово возив померлу до лікарні у Вінницю. Також повідомила, що неодноразово мала розмову з позивачкою, в якій просила аби остання допомогла померлій, але такі розмови були без результатні, з вказаних причин, вона попросила іншу сусідку, ОСОБА_14 доглядати померлу. З 2015 року, ОСОБА_14 , фактично доглядала померлу, весь цей час позивачка взагалі не приходила до померлої. Щодо обставин заповіту вказала, що померла ОСОБА_10 мала бажання вчинити заповіт на користь сім`ї ОСОБА_14 .

Свідок, ОСОБА_16 , надала суду покази, в яких вказала, що ОСОБА_14 доглядала померлу ОСОБА_10 та допомагала їй по господарству. Також, свідок вказала, що ОСОБА_14 приходиться рідною матір`ю відповідачки. Щодо заповіту, свідок вказала, що про його наявність заповіту їй відомо від ОСОБА_14 .. Також, свідок зазначила, що похованням померлої займалася ОСОБА_14 . Крім того, свідок надаючи свої покази вказала, що позивачка приходиться померлій племінницею.

Свідок ОСОБА_18 , надала суду покази, в яких вказала, що являється соціальним працівником та два рази на тиждень ходила до померлої. Почала працювати соціальним працівником за рік до смерті ОСОБА_4 та за цей час позивачки, в померлої ні різу не бачила, натомість ОСОБА_14 кормила померлу, особисто доглядала, допомагала по господарству. З приводу вчинення заповіту померлою, свідку нічого не відомо, ОСОБА_18 , лише вказала, що померла просила в неї поради щодо розподілу свого майна на випадок смерті. так як хотіла все передати ОСОБА_14 , хоча в неї була рідна племінниця позивачка по справі.

Свідок, ОСОБА_19 , надала суду покази, в яких вказала, що ОСОБА_4 вона знає, так як вона працює в лікарні, а померла хворіла, внаслідок чого часто до неї зверталася. В своїх показах свідок відмітила, що відповідачку ОСОБА_2 ні разу не бачила. Також. свідок повідомила суду, що дійсно ОСОБА_14 допомагала померлій. Крім того, свідок повідомила суду, що померла ОСОБА_10 мала проблеми з зором та останні роки перед смертю не могла навіть особисто розписатися за отримання пенсії. Надаючи покази, свідок вказала, що особисто цього не бачила, а відомо їй це зі слів позивачки. ОСОБА_19 , також зазначила, що обходила померлу інша сусідка, яку звати ОСОБА_20 , але через похилий вік та стан здоров`я, підтвердити сказане остання особисто не може так як, на даний момент їй 86 років.

Щодо обставин того, що померла не бачила, свідок вказала, що відомо їй ці факти зі слів ОСОБА_1 , особисто вона не бачила та ніколи не була в Будинку померлої.

Свідок, ОСОБА_21 , надала суду покази, в яких вказала, що позивачка являється племінницею померлої, однак дані обставини вона особисто незнає, а лише чула про це в селі. ОСОБА_21 , надаючи свої покази повідомила суд, що працює листоношою, та носила померлій пенсію. Щодо підпису у відомостях про отримання пенсії, то свідок вказала, що померла розписувалася особисто, бувало таке, що її сусідка ОСОБА_14 могла лише потримати ручку, аби допомогти ОСОБА_4 написати. Гроші завжди давала особисто в руки ОСОБА_4 в присутності свідків.

Свідок, ОСОБА_22 , надала суду покази, в яких вказала, що позивачка приходиться померлій племінницею. Також, свідок повідомила, що заповіт померла не складала, та повідомила, що за життя померла хотіла скласти заповіт на її чоловіка, який також є її племінником, однак не зробила це так, як він помер раніше. Щодо стану здоров' я ОСОБА_4 свідок повідомила суду, що померла хворіла. Крім того, свідок зазначила, що в померлої часто ночувала її сусідка ОСОБА_20 , яка теж похилого віку. Крім того, свідок повідомила, що померла мала проблеми з зором. Щодо стану злров`я померлої в останній рік її життя, свідок зазначила, що не бачила її так, як працювала за кордоном, а тому не може надати з цього приводу ніяких показів. Щодо сусідки ОСОБА_14 вказала, що дійсно інколи вона приходила до покійної в гості, але стверджувати, що вона здійснювала догляд за померлою, вона не може.

Свідок, ОСОБА_23 , надаючи суду покази, підтвердила те, що померла ОСОБА_4 приходиться позивачці тіткою. Щодо вчинення померлою заповіту, вказала, що остання не збералася вчиняти заповіт, а лише мала на меті відписати сусідці 10 соток городу. Щодо стану здоров`я померлої, свідок вказала, що ОСОБА_4 не добачала. Також, зазначила, що ніхто ОСОБА_4 не доглядав, повідомила суд, що інколи її кормила сусідка ОСОБА_14 , так як померла відписала їй 10 соток городу. Свідок, ОСОБА_24 , в своїх показах зазначила, що сусідка баба ОСОБА_20 , допомагала померлій, розпалювала в неї в хаті, інколи ночувала.

Свідок ОСОБА_25 , надала суду покази, в яких вказала, що її рідний батько проживав 15 років з померлою ОСОБА_4 .. За життя ОСОБА_4 , передала їй у спадок земельний пай, інше майно мала на меті розділити між іншими своїми родичами. Також, ОСОБА_25 , повідомила суд, що померла мала проблеми з зором та перенесла дві операції на очах. Крім того, свідок зазначила, що ОСОБА_4 отримувала пенсію, за яку розписувалася або позивачка, або ж сусідка ОСОБА_14 .. Щодо того, хто доглядав померлу вказала, що бачила як ОСОБА_1 приходила до неї, а також ОСОБА_14 , проте стверджувати, що остання здійснювала догляд за нею вона не може, та зазначила, що такі відвідини були звичайними сусідськими. ОСОБА_2 вона ніколи не бачила.

За викладених обставин у позові та наданих показів в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом має на меті довести факт її родинних відносин з померлою ОСОБА_4 , а також довести те, що заповіт, ОСОБА_4 від 16.04.2019 року є недійсним з підстав того, що під час його вчинення, заповідач не усвідомлювала значення своїх дій, а також у зв`язку з тим, що посвідчений він був особою, яка не мала на це права та з порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Натомість, представник відповідача, заперечує щодо вимоги про визнання заповіту не дійсним, посилаючись на те, що оспорюваний заповіт був складений 16.04.2019 року в с. Яланець і його посвідчення відбулося по місцю проживання заповідача, де вона його власноручно підписала., після того, як особисто прочитала.

Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, щодо вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав.

Заслухавши доводи позивача та її представника, пояснення свідків, які в судовому засіданні підтвердили, що померла ОСОБА_4 являється тіткою позивачки ОСОБА_1 , визнання позову представником відповідача, в цій частині, суд приходить до висновку, що заявником надано достатньо доказів на підтвердження вищезазначених обставин.

Щодо вимоги про визнання заповіту недійсним, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Так, чинним законодавством України передбачено, що кожна дієздатна особа може за життя визначити долю належного їй майна, залишивши заповіт.

Заповіт обов`язково складається за життя людини та набуває чинності лише після її смерті. Заповідач має право вільно розпоряджатися своїм майном, вільно обирати та призначати спадкоємців, в будь-який час скасовувати, змінювати та доповнювати вже посвідчений заповіт.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Положення ст. 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

На заповіт, як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);

3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

У населеному пункті, у якому немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, відповідно до ст. 1251 ЦК України, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою, відповідного органу місцевого самоврядування.

Підпунктом 5 пункту "б" частини першої статті 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про нотаріат" у населених пунктах де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах.

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року визначено порядок посвідчення заповіту.

У відповідності до пункту 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту (надалі - Порядок), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

За п. 2.3 розділу ІІ Порядку, при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат».

За ч. 2, 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Порядку, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

За п. 2.10 розділу ІІ Порядку, тексти нотаріально посвідчуваних заповітів, заяв, дублікатів нотаріальних документів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту заповітів, заяв, повинні бути позначені хоча б один раз словами. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місця проживання та реєстраційні номери облікових карток платників податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження.

Згідно з п.1.1, 1.4 розділу ІІІ Порядку, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Підставами недійсності заповіту позивачка зазначає, що на момент його вчинення, померла ОСОБА_4 не усвідомлювала свої дії через хворобу, а також, через вади зору, не могла його самосійно підписати, що є порушенням форми заповіту.

Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тобто заповіт складено особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1,3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ч.1 ст.225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином, Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як встановлено в судовому засіданні, при посвідченні оспорюваного заповіту були дотримані вимоги щодо його форми, визначені ст. 1247 ЦК України, - заповіт складено у письмовій формі за допомогою технічних засобів із зазначенням місця і часу його складання та підписано заповідачем, складено текст зі слів заповідача, який прочитав текст заповіту уголос до його підписання, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, роз`яснено заповідачу зміст ст.ст. 1233-1257 ЦК України та посвідчено особистий підпис на заповіті.

Заповіт внесений в Спадковий реєстр за №24 у день його посвідчення, 16.04.2019 року, всі відповідні записи до реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Яланецької сільської ради зроблені.

Щодо правомірності повноважень секретаря Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області Смоліної О.А. щодо посвідчення заповіту, суд вважає за можливе не досліджувати дані обставини, так як її повноваження секретаря визнаються сторонами і не ставилась ними під сумнів.

Ухвалюючи дане рішення, суд також враховує, що на момент складання заповіту, ОСОБА_4 , за станом здоров`я була спроможна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Інших переконливих та беззаперечних доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, суду не надано. Не надано також доказів того, що ОСОБА_10 мала такі проблеми з зором, що перешкоджали їй особисто прочитати заповіт та підписати його.

Суд, не приймає до уваги надану позивачем довідку з лікарні КНП "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради", про те, що померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилася на стаціонарному лікуванні в відділенні мікрохірургії ока в періоди: з 04.02.2008 по 06.02.2008 року та 26.04.2010 року по 28.04.2010 року, оскільки дані факти няким чином не підтверджують того, що вона не була спроможна самостійно прочитати та підписати заповіт. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , яка працює листоношою та приносила померлій пенсію, в судовому засіданні вказала, що у відомостях про отримання пенсіїї ОСОБА_4 , розписувалася самостійно.

Щодо непідписання заповіту тіткою позивачки, то суд вважає, що даний факт також не підтверджений належними та допустимими доказами, та не знайшов підтвердження у судовому засіданні, при цьому дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства щодо самостійного розпорядження учасниками справи своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд враховує, що позивачкою та її представником у підготовчому судовому засіданні не заявлялисися клопотання про призначення техніко-криміналістичного дослідження оспорюваного заповіту для встановлення факту підроблення в ньому підпису спадкодавиці.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на наведене, в суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання заповіту недійсним, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 в момент складання заповіту не усвідомлювала свої дії та не могла ними керувати внаслідок захворювання суду не надано, так як і не доведено, що складений заповіт був з порушеннями щодо його форми та посвідчення.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268, 293, 294 ЦПК України, враховуючи правові позиції, викладені у постанові пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. 1216, 1218, 1223-1257 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання заповіту недійсним задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною тіткою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті частин позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суд вважає за необхідне додатково роз`яснити, що згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року №731-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , 1980 року народження, жителька АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача голова комісії з припинення Яланецької сільської ради, ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано суддею 22.10.2021 року.

Суддя Р. В. Хмель