КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Краусса» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом та просила суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість за договором про відступлення права вимоги від 12 лютого 2015 року у розмірі 132339 грн. 19 коп.

Одночасно зі зверненням до суду з позовом, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову посилаючись на те, що вжиття заходів забезпечення позову необхідні для подальшого виконання можливого рішення суду у даній справі. Зокрема, у відповідача відсутнє майно за рахунок якого можливим буде реальне виконання рішення суду, відповідач намагався незаконно припинити свою діяльність шляхом ліквідації, а також в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа про стягнення з ТОВ «Будинок Краусса» матеріальної та моральної шкоди в розмірі 60000000 грн. матеріальної шкоди та 10000000 грн. моральної.

Зазначені обставини свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції вжити заходи забезпечення позову, а саме шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Будинок Краусса», які знаходяться (обліковуються) на його банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 132339 грн. 19 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано наведену позивачем інформацію в заяві про забезпечення позову та не врахував надані суду докази, які дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у даній справі. Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що між сторонами існує спір, а забезпечення позову захищатиме позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Скаржник акцентує увагу на тому, що статутний капітал відповідача становить 10000 грн., у відповідача відсутнє на праві власності будь-яке рухоме та нерухоме майно, відносно відповідача наявні інші судові провадження щодо стягнення грошових коштів.

При цьому суд першої інстанції не навів жодних мотивів, з яких виходив відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Німа Ю.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ТОВ «Будинок Краусса» - адвокат Кулібаба О.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржувану ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову і додані до неї документи не містять доказів щодо необхідності вжиття заходів, зокрема накладення арешту на кошти на банківських рахунках відповідача, відкритих у фінансових установах та банківських установах України та заявником не надано підтвердження співмірність заявлених позовних вимог із забезпеченням позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення грошових коштів за неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором про відступлення права вимоги (цесії) №4 від 12 лютого 2015 року.

Позивачем заявлена ціна позову становить 132339 грн. 19 коп, разом з тим накладення арешту на всі грошові кошти в межах суми стягнення, яка станосить понад 100000 грн. на всіх банківських рахунках відповідача фактично заблокує здійснення відповідачем своєї господарської діяльності, що є недопустимим під час вжиття таких заходів, тоді як розмір статутного капіталу становить 10000 грн., окрім того позивачем не надано суду доказів достатньої оборотності грошових коштів на рахунках відповідача, які б дозволили накласти арешт на кошти та призвели до зупинення господарської діяльності

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не спростувала наведених висновків суду першої інстанції інстанції та не довела неправильність застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого ним судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, відповідно апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Краусса» про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: