Справа № 692/917/21
Провадження № 2/692/348/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

01 листопада 2021 року смт. Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Левченко Л.О.

за участю секретаря Савенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Драбів у спрощеному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Свою позовну заяву позивач пояснює тим, що він є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї, відповідно до довідки Шрамківської сільської ради, поряд з іншими входить син позивача - відповідач по справі ОСОБА_2 , який за вказаною адресою не проживає з 2004 року, коли добровільно зашив жиле приміщення, забрав особисті речі та вчинив дії, що свідчать про втрату інтересу до збереження прав користування спірним житлом та на даний час проживає в м. Київ. Точне місце проживання відповідача позивачу невідоме, у будинку відповідач не проживає і контакти з ним не підтримуються, будь-які домовленості про користування житлом між позивачем та відповідачем відсутні. Оскільки відповідач не проживає у будинку позивача понад 1 рік, не бере участь у сплаті комунальних послуг, інших витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, що впливає на оформлення соціальної допомоги з боку держави (субсидії), тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 24.09.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, скерував до суду заяву вх. № 3600/21-Вх від 18.10.2021р., у якій клопотав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, судові витрати просив покласти на нього.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта серія НОМЕР_1 , виданого 19 березня 2009 року Драбівським РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 02 лютого 1982р. Вказаний запис про прописку анульовано Бирлівською сільською радою та виконавчим комітетом Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області вчинено новий запис згідно якого місце проживання зазначено: АДРЕСА_1 , з 02.02.1982р.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 , виданого 26.08.2005р., та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8532719, від 04.10.2005р., ОСОБА_1 є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 .

З довідки виконавчого комітету Шрамківської сільської ради № 1-294 від 07.06.2021р. про склад сім`ї та розмір земельної ділянки, виданої ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є головою двору, заявником, та до складу його сім`ї поряд з іншими належить син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З актів обстеження проживання сім`ї ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1, № 1-19/1 від 27.01.2021, № 1-296 від 07.06.2021, № 1-591 від 30.08.2021 вбачається , що староста сіл Бирлівка, Перше Травня Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, В. Закусило у присутності гр. ОСОБА_3 21 січня 2021р., 04 червня 2021 та 30 серпня 2021р. проводив обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 . При обстеженнях виявлено, що гр. ОСОБА_1 проживає у приватному будинку, де поряд іншими зареєстрований ОСОБА_2 , 1983р.н., останній у період з лютого 2004р. та станом на дати проведення обстеження за вказаною адресою не проживає, місце його проживання м. Київ.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач повністю втратив зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснює, утриманням житла не займається.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником жила або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Так, зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Будь-який договір найму житла між власником будинку за адресою АДРЕСА_1 та відповідачем відсутній.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач вибув з зареєстрованого місця проживання у лютому 2004р. та не проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 , тобто понад 1 рік до моменту звернення до суду з цим позовом (21.09.2021р.), комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди, також це впливає на оформлення соціальної допомоги з боку держави (субсидії).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою АДРЕСА_1 .

У той же час, щодо вимоги зняття відповідача з реєстраційного обліку у даному будинку, слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Згідно положень абз. 2 п. 4 Правил реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів.

Згідно з п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…

Таким чином законодавцем чітко визначено порядок зняття особи з реєстрації в т.ч. перелік підстав для зняття з реєстраційного обліку. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. Окремого рішення про зняття особи з реєстраційного обліку не вимагається, а тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи клопотання позивача, суд покладає на нього судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 150 ЖК України, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.О. Левченко