ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/222/21
Провадження № 22-ц/4820/1080/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 679/222/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року (суддя Стасюк Р. М.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 24 березня 2008 року договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2020 року виникла заборгованість у розмірі 10612,01 грн, з яких: 3562,81 грн - заборгованість за кредитом, 6977,94 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 71,26 грн - пеня.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом у сумі 3562,81 грн. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 6977,94 грн, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення вимог про стягнення процентів. Посилається на незаконність судового рішення. Встановивши обставини отримання ОСОБА_1 кредиту із сплатою процентів, суд безпідставно відмовив у позові про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі, погодженому сторонами 3 % на місяць.

Рішення суду у частині задоволення вимог про стягнення кредиту та відмови у стягненні пені не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 24 березня 2008 року на підставі заяви між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою процентів за користування кредитними коштами.

За розрахунком позивача станом на 30 листопада 2020 року за договором виникла заборгованість у розмірі 10612,01 грн, з яких: 3562,81 грн - заборгованість за кредитом, 6977,94 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 71,26 грн - пеня.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові про стягнення процентів, суд виходив з того, що відповідач не був повідомлений про умови кредитування. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір і підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з матеріалами справи на підтвердження вимог Банк надав підписані ОСОБА_1 заяву від 24 березня 2008 року, у якій передбачена базова процентна ставка 3% на місяць (а.с. 18) та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» (а.с. 19), відповідно до якої сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитом - 3% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним та ін.

Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку (а.с. 11 - 15).

Наявність заборгованості за кредитом підтверджується розрахунком позивача.

Тому апеляційний суд вважає, що сторонами були погоджені умови кредитування. Укладеним договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами 3% на місяць.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копії заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписаних відповідачем.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з наведеними умовами кредитування при укладенні 24 березня 2008 року договору про надання банківських послуг.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ним при підписанні заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції безпідставно відмовив в позові про стягнення процентів за користування кредитом. Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Із розрахунку Банку, наданого до позовної заяви, вбачається, що проценти нараховані відповідно до умов кредитування (36% річних) і заборгованість станом на 30 листопада 2020 року складає 6977,94 грн.

З огляду на викладене зазначена заборгованість за процентами підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові про стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

У решті рішення суду необхідно залишити без змін.

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК України потрібно змінити розподіл судових витрат.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (99,3%) стягненню з відповідача на користь Банку підлягає судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 5635 грн 28 коп.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року у частині відмови в позові про стягнення процентів скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) заборгованість за проценти за користування кредитом у сумі 6977 грн 94 коп. (шість тисяч дев`ятсот сімдесят сім грн 94 коп.).

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 5635 грн 28 коп. (п`ять тисяч шістсот тридцять п`ять грн 28 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта