Справа № 490/1200/21
н/п 2/490/2743/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною Оленою Геннадіївною 26 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - недійсним.

В обґрунтування вимог посилається на те, що у відповідності до свідоцтва про право на житло від 25 січня 2002 року позивачці та її синові ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 в рівних частках. В подальшому син позивачки захворів та перестав працювати, на той момент позивачка була вже непрацездатною, їй був 81 рік, вона мала низку захворювань, та вони з сином мали потребу сторонньої матеріальної підтримки та догляду. У зв`язку з чим, домовилися з ОСОБА_2 - онуком позивачки, сином ОСОБА_3 , що він догляне їх, підтримає матеріально, а квартира залишиться йому, коли їх не стане.

26 вересня 2018 року в присутності приватного нотаріуса Бороздіної О.Г. вони втрьох уклали договір, згідно якого онук доглядатиме позивачку та її сина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки ОСОБА_3 помер. Позивачка залишилась проживати в своїй квартирі, сплачувати комунальні послуги.

Останнім часом ОСОБА_2 перестав надавати ОСОБА_1 підтримку, доглядати, став погрожувати їй виселенням з квартири, став казати, "що він в ній господар та притисняти її". Після чого, вона звернулась до адвоката та дізналась, що 26.09.2018 року був посвідчений договір дарування, а не договір довічного утримання.

Ураховуючи викладене, позивачка просить суд визнати частково недійсним договір дарування від 26.09.2018 року, оскільки вона помилялась щодо правової природи укладеного договору. Доказами цього є тяжка хвороба та необхідність стороннього догляду та допомоги синові ОСОБА_3 , її похилий вік, наявність на той час низки захворювань, які загострились, спірне житло є єдиним її житлом.

Позивач обґрунтовує свої вимоги помилкою, через яку нею укладено договір дарування, замість договору довічного утримання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

22.02.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 01.03.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаним позовом та відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 01.03.2021 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішенням у справі 490/1200/21.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву поданий представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Рехлецьким Р.В., в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Зазанчає, що ніхто і ніколи не утискав позивачку, не обмежував її у користуванні квартирою. Факт проживання дарувальниці в квартирі не є безумовною підставою для визнання одностороннього правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України. Більш того, ствердження позивачки про те, що її покинули і не допомагали не заслуговує на увагу.

Відповідач стверджує, що його батько, ОСОБА_3 , був моряком. На його рахунках у ПАТ КБ "ПриватБанк" знаходились наступні грошові кошти: 21 000 доларів США, 12 000 Євро, 150 000 гривень, та коли батько почав хворіти ОСОБА_1 зняла всі кошти з рахунків і залишила їх собі. За такого, в позові просить відмовити.

В судове засідання сторони не з`явилися, своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

10.11.2021 року на адресу суду від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити, також просить скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житло посвідченого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 25 січня 2002 року квартира АДРЕСА_1 площею 54,1 кв.м., належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/2) та члену її сім`ї - сину ОСОБА_3 (1/2).

Відповідно до договору дарування квартири від 26.09.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. за №1241, ( Дарувальники) - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , передали безоплатно у власність, а (Обдарований) - ОСОБА_2 прийняв у дар належні дарувальникам на праві спільної власності цілу квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м.

Згідно свідоцтва про смерть зареєстрованого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.01.2021 року, квартира АДРЕСА_1 площею 54,1 кв.м., належить ОСОБА_2 .

Згідно розрахункової книжки з оплати за послуги ЖКП "Бриз" станом на 2018-2019 рр., 2019-2020 рр. та копії квитанцій, всі комунальні послуги були сплачені ОСОБА_1 .

Згідно інформації з АТ "Миколаївгаз" від 03.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , де зазначено кількість мешканців - 2 особи.

Згідно інформації з ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" від 01.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 згідно облікової бази власником є ОСОБА_1 . За весь час обслуговування в ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" документів, які мають бути підставою на переоформлення особового рахунку на іншого власника не надходило.

Згідно повідомлення з МКП "Миколаївводоканал" від 02.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_2 зареєстрований в абонентській базі МКП "Миколаївводоканал" з 01.05.2001 року на ім`я ОСОБА_1 . Оплату послуг здійснює ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення з ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" від 01.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_3 відкрито у січні 2019 року на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення з ТОВ "ВалАн" від 10.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_4 відкрито з жовтня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 , з підписанням договору на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів. В грудні 2018 року надали свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , було змінено кількість мешканців за даною адресою. На теперішній час за особовим рахунком № НОМЕР_4 значиться одна особа.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки сімейної амбулаторії №2 та індивідуальної картки №0572 амбулаторного хворого, ОСОБА_1 з 2006 року знаходиться під наглядом лікаря Центру первинної медико-санітарної допомоги, з діагнозом: атеросклеротичний кардиосклероз.

Згідно з розрахунковими книжками: з оплати за послуги ЖКП "Бриз" на 2018-2019 роки (особовий рахунок НОМЕР_5 ); по оплаті за централізоване опалення та гаряче водопостачання (особовий рахунок споживача № НОМЕР_6 ,; по оплаті за природний газ за 2017-2018, 2019-2020 роки (особовий рахунок споживача НОМЕР_7 ); по оплаті за вивіз твердих побутових відходів (ТПВ) комунальні послуги сплачувала ОСОБА_1 .

Згідно довідки ТОВ "Судноплавна компанія" Кисляк Олександр Вікторович, з 15.04.2004 року по 15.09.2004 року перебував у плаванні.

Відповідно до виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 ), за період з 01.01.2016 року по дату закриття, сума у валюті рахунку складає "- 12,65".

Згідно з виписки особової картки ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року, остання дата зняття готівки була 20.11.2017 року.

На підставі інформації АТ "Альфа-Банк" від 04.06.2021 року за №13142/БТ-26-б/б повідомлено, що в АТ "Укрсоцбанк" відсутні рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_9 ) в період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року.

Згідно виписки про рух коштів по рахунку НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 ), за період з 01.01.2016 року по 18.06.2018 року відсутні данні щодо зняття коштів.

На підставі інформації АТ "Альфа-Банк" від 25.08.2021 року за №21823/БТ-26-б/б встановлено, що ОСОБА_3 був клієнтом АТ "Укрсоцбанк", проте рух коштів на рахунках у період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року відсутній.

На підстві інформації ПАТ КБ "ПриватБанк" від 27.08.2021 за №20.1.0.0.0/7-210826/12298 повідомлено, що у ОСОБА_3 відсутні відкриті рахунки у Банку.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом даного договору, та виникнення права власності на нього у обдаровуваної особи. Тобто правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 2 ст. 717 ЦК України договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У той же час за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним ( п. 19 постанови Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 №9).

Позивач обґрунтовує свої вимоги помилкою через яку нею укладено договір дарування, замість договору довічного утримання.

Суд зазначає, що будь-який правочин реалізується суб`єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі суб`єкта правочину внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб, а також внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного юридичного результату. Тому волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Вказана позиція наведена в Постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.

Наведені позивачем обставини, якими вона обґрунтовує позовні вимоги, а також досліджені судом докази, які містяться в матеріалах справи, свідчать про наявність помилки - хибного сприйняття нею істотних обставин договору дарування, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення такого договору, оскільки на момент укладення договору позивачка була людиною похилого віку - понад 80 років; мала низку захворювань, у зв`язку з чим у неї існувала потреба в сторонній допомозі; спірне житло у позивачки було єдиним; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачкою проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Суд зауважує, що факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, не може вважатись безумовними обставинами, які б виключали підстави для визнання договору дарування недійсним, внаслідок укладення його під впливом помилки.

Із урахуванням встановлених обставин цієї справи суд дійшов висновку про те, що під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивачки не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Укладаючи договір дарування, позивачка вважала, що укладає договір довічного утримання, помилялася щодо правової природи правочину. Вказаний висновок, із урахуванням обставин цієї справи, узгоджується із висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, висловлених у постановах від 18 грудня 2020 року у справі № 541/2898/18 (провадження № 61-12478св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 202/2578/19 (провадження № 61-2626св20), від 05 листопада 2020 року у справі № 285/1940/18-ц (провадження № 61-4153св19), від 01 жовтня 2020 року у справі № 585/2413/19 (провадження № 61-8097св20), від 24 червня 2020 року у справі № 405/2719/17 (провадження № 61-45189св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17 (провадження № 61-9231св19), від 07 червня 2018 року у справі № 569/16624/15-ц (провадження № 61-2785св18).

Наслідком недотримання вимоги ч.3 ст. 203 ЦК України, в тому числі, щодо укладення договору під впливом помилки є визнання такого договору недійсним (ч.1 ст.215, ст. 229 ЦК).

Відповідно до приписів частини 7 статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведені вище норми процесуального законодавства та наявність клопотання позивачки про скасування забезпечення позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що задоволення судом позову в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 908,00 грн., сплаченого судового збору згідно квтитанції 0.0..1 від 19.02.2021 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 76-80, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) про визнання договору дарування частково недійсним, задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 26.09.2018 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною Оленою Геннадіївною 26 вересня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за №1241, недійсним в частині дарування ОСОБА_1 своєї частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року, а саме - арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішенням у справі 490/1200/21, скасувати

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) сплачений нею судовий збір в розмірі 908, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін