ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8532/21 Справа № 175/1052/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року про повернення позовної заяви позивачеві у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дискримінації його прав, як споживача телекомунікаційних послуг, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від неправомірних обмежень, що завдає йому душевних страждань, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 12 серпня 2005 року між ним та ПАТ «Укртелеком» було укладено договір про надання послуг електрозв`язку №61377996.

У грудні 2016 року він направив на адресу ПАТ «Укртелеком» заяву про розірвання зазначеного договору у зв`язку з відсутністю потреби в отримані послуг електрозв`язку, зазначивши, що договір є розірваним з 31 грудня 2016 року.

28 грудня 2016 року відповідач повідомив про відмову у відключенні телекомунікаційних послуг, посилаючись на відсутність беззаперечних доказів та впевненості в тому, що заява про відмову від надання послуг написана саме абонентом - власником особового рахунку, з яким укладено договір про надання послуг, та запропоновано звернутися з відповідною заявою безпосередньо до Центру обслуговування абонентів за місцем його проживання. Також, зауважив, що заява про відключення телекомунікаційних послуг може бути задоволена лише за відсутності заборгованості за надання таких послуг, та було запропоновано сплатити нараховану йому суму за надані телекомунікаційні послуги.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в порушення його вимог про припинення надання телекомунікаційних послуг, ПАТ «Укртелеком» безпідставно продовжує нараховувати заборгованість за телекомунікаційні послуги, що на його думку, є актом дискримінації та завдає йому моральні страждання внаслідок порушення його прав як споживача телекомунікаційних послуг, права на повагу до гідності фізичної особи, та має на нього негативний вплив, що призвело до втрати його творчих здібностей (створення зображення гладіолусів), просив стягнути з ПАТ «Укртелеком» на відшкодування моральної шкоди 98 000 000,00 грн, та зобов`язати відповідача спростувати твердження, що він є боржником ПАТ «Укртелеком» та має з ним договірні відносини.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору за подання позовної заяви, а також відсутності чіткого викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві, оскільки позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху в частині несплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 31 грудня 2016 року не є споживачем телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком», оскільки від них відмовився, однак не сплатив судовий збір за подання позовної заяви, посилаючись на те, що звільнений від сплати судового збору, як споживач, що є порушенням вимог частини четвертої статті 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Разом з тим, надану позивачем заяву з вимогами про відкриття провадження у справі, оскільки позовна заява відповідає вимогам процесуального законодавства, суд першої інстанції вважав необґрунтованою, з тих підстав, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, зокрема, позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, при цьому не зазначено, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що є підставою для застосування положень частини третьої статті 185 ЦПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що він є споживачем телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком», однак, відповідач відмовляється виконати його вимоги про припинення надання послуг та продовжує нараховувати заборгованість за послуги, якими він не користується, чим порушує його права як споживача, та завдає йому моральних страждань, а тому вважав, що він як споживач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з принципів цивільного судочинства, а також наявності у цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеного статтею 5 Закону України «Про судовий збір», який не є вичерпним, не може безумовно свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, оскільки вона встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав. Порушені права підлягають захисту як при пред`явленні позову у суді першої інстанції, так і на наступних стадіях цивільного процесу (стадії апеляційного та касаційного провадження), оскільки ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суд у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги порушенням його права як споживача телекомунікаційних послуг, зокрема, зазначав про безпідставне нарахування йому заборгованості за договором про надання телекомунікаційних послуг, що завдає йому моральні страждання. Зі змісту позовної заяви убачається, що фактично договір про надання телекомунікаційних послуг між сторонами не розірвано, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Ураховуючи наведене, висновок районного суду про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, щодо несплати судового збору є помилковим.

Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що статтею 185 ЦПК України передбачені виключні підстави для залишення позовної заяви без руху, до яких належить недодержання вимог, викладених у статті 175 і 177 ЦПК України.

Пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому, пунктом 2 Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначено, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Недопускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Пунктом 7 вищевказаної постанови Пленуму передбачено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що вона складена з урахуванням положень ст. 175 ЦПК України, містить всі визначені даною статтею обов`язкові реквізити, а позовні вимоги викладені в чіткій, ясній і зрозумілій формі.

З урахуванням наведеного, ухвала суду про визнання заяви неподаною та її повернення є такою, що порушує ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції наведених обставин та положень закону не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві прийнята з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, оскільки Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області ухвалу від 20 липня 2020 року постановлено з порушенням норм процесуального права, зважаючи на гарантоване кожній особі право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року про повернення позовної заяви позивачеві - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова