Єдиний унікальний номер 219/7755/20
Номер провадження 22-ц/804/2400/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Канурної О.Д.,

суддів: Кішкіної І.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря судового засідання: Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Громадської організації «Проліска» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року у цивільній справі № 219/7755/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Громадської організації «Проліска» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ),-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Громадської організації «Проліска» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

У липні 2021 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що у період з 02 січня 2020 року по 30 червня 2020 року вона знаходилась у строкових трудових відносинах з ГО «Проліска» та обіймала посаду начальника гуманітарного центру смт. Зайцеве.

30 червня 2020 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору її було звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. В день закінчення трудового договору відповідачем, всупереч покладеного на нього законом обов`язку, не було видано їй трудову книжку. Оскільки облік та зберігання трудових книжок працівників здійснюється за юридичною адресою відповідача у м. Харкові, а її місце проживання є м. Бахмут Донецької області, вона не мала можливості самостійно отримати трудову книжку. Вона очікувала від відповідача дії щодо повернення їй трудової книжки, а саме вважала, що відповідач повинен їй вислати повідомлення про те, що вона має забрати трудову книжку або надати згоду на отримання її поштою, однак жодного повідомлення не надходило. Позивачка була вимушена декілька разів дзвонити до головного бухгалтера відповідача із вимогою вислати їй трудову книжку поштою і кожного разу отримувала лише обіцянки про те, що вони обов`язково її їй надішлють поштою після того, як керівник відповідача підпише наказ про звільнення. Однак, зневірившись, вона 29 липня 2020 року вимушена була письмово звернутись до відповідача з вимогою про отримання трудової книжки поштовим зв`язком на адресу її проживання та сплатити їй компенсацію за дні затримки видачі трудової книжки. Відповідачем зазначена вимога була отримана 01 серпня 2020 року.

І тільки після отримання письмової вимоги, відповідачем було виконана її вимога та трудова книжка була 03 серпня 2020 року направлена поштою на адресу її проживання. Тільки 06 серпня 2020 року позивачем фактично була отримана трудова книжка. Отже, написання нею вищезазначеної заяви було вимушеним і обумовлено тим, що відповідач, навіть не намагався письмово повідомити її про те, що можна отримати трудову книжку поштою за письмовою згодою, що свідчить про злісне недодержання відповідачем умов законодавства України і байдужого ставлення до її трудових прав.

Що стосується виплати середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, то відповідачем було їй направлено лист № 107-20 від 03 серпня 2020 року, який нею було отриманий і в якому з повідомлялось про відмову у виплаті зазначеної компенсації.

Вважає бездіяльність відповідача в видачі їй трудової книжки в день звільнення, а також відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки такою, що порушує її трудові права, які гарантовані Конституцією України та законами України.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Отже, враховуючи вищенаведене, на відповідача покладені зобов`язання за організацію видачі трудових книжок. Однак, нехтуючи обов`язками, відповідач, не видав їй у день її звільнення трудову книжку, та письмово не повідомив її про необхідність отримання трудової книжки, а також не повідомив, що за його згодою відповідач може направити трудову книжку на адресу її проживання поштою. І тільки після направлення нею відповідачу письмової вимоги про видачу трудової книжки, відповідач направив на її адресу документ. Тобто, відповідач навмисно порушив вимоги трудового законодавства, тим самим, перешкоджаючи їй у реалізації гарантованого Конституцією України права на працю та позбавив її можливості подальшого працевлаштування, що в свою чергу, призвело до фінансових труднощів. Крім того, вона була позбавлена можливості набути відповідний стаж та досвіт роботи за фахом в період затримки трудової книжки. Тому, передбачена законом можливість стягнення середнього заробітку за несвоєчасну видачу трудової книжки є важливою гарантією захисту її прав, як працівника та є превентивним засобом щодо недопущення порушення трудового законодавства.

Позивач ОСОБА_1 просила суд першої інстанції стягнути з Громадської організації «Проліска» на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки при звільненні у розмірі 15647,46 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Громадської організації «Проліска» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 12299,16 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та судовий збір у розмірі 388,02 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Громадська організація «Проліска» та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вважає, що судове рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням матеріальних та процесуальних норм права, є необґрунтованим та не вмотивованим, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач - Громадська організація «Проліска» просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року по справі № 219/7755/20 про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Громадської організації «Проліска» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в сумі 12299,16 грн. та ухвалите нове судове рішення про відмову позовних вимог ОСОБА_1 та стягнути з неї судовий збір на користь Громадської організації «Проліска» у розмірі 582,03 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року апеляційну скаргу Громадської організації «Проліска» було залишено без руху у зв`язку із не повною сплатою судового збору.

До Донецького апеляційного суду від Громадської організації «Проліска» надійшла квитанція про доплату судового збору.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідачем отримана (том № 2, а.с. 54).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги позивачем отримана (том № 2, а.с. 53).

До Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі (том № 2, а.с. 55-58).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 02 листопада 2021 року.

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача - Громадської організації «Проліска» Бєрднікова О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Громадської організації «Проліска» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02.01.2020 р. по 30.06.2020 р. працювала в Громадській організації «Проліска» за трудовим договором та звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 28/2020к від 30.06.2020 року.

Як вбачається з копії наказу Громадської організації «Проліска» № 06/30-2020 від 30.06.2020 р. бухгалтеру ОСОБА_3 наказано видати голові організації ОСОБА_4 трудову книжку НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

З копії наказу Громадської організації «Проліска» № 07/30-2020 від 28.07.2020 р. бухгалтера ОСОБА_3 наказано відбути у відрядження до м. Бахмут та гуманітарного центру ГО «Проліска» у смт. Зайцеве на період з 28 по 29 липня 2020 р. для приймання товарно-матеріальних цінностей та вручення під розпис трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Трудова книжка НОМЕР_1 не була вручена ОСОБА_1 , оскільки остання повідомила про відсутність 01.07.2020 р. в м. Бахмут Донецької області та 29.07.2020 р. про небажання зустрічі та відмову від отримання трудової книжки, що вбачається з актів відмови звільненого працівника від отримання трудової книжки від 01.07.2020 р. та 29.07.2020 р. та письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

27.07.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до керівника ГО «Проліска» з письмовою заявою про направлення її трудової книжки поштовим відправленням за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 , виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та компенсації за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку - 15 днів із внесенням даних до звітів, яку Громадська організація «Проліска» отримала 01.08.2020 року.

З листа Громадська організація «Проліска» № 107-20 від 03.08.2020 р. вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно до положень Інструкції пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається за письмовою згодою працівника. У зв`язку з неотриманням трудової книжки у день звільнення ОСОБА_1 , головою ГО «Проліска» оформлена заявка в бухгалтерію про доставку трудової книжки ОСОБА_1 до м. Бахмут Донецької області та вручення її під розпис 01.07.2020 р. Проте, трудова книжка не була вручена, оскільки ОСОБА_1 знаходилась не за місцем свого проживання. Після отримання 01.08.2020р. письмової заяви ОСОБА_1 , останній була направлена трудова книжка серії НОМЕР_2 , яку ОСОБА_1 отримала 06.08.2020 року.

Громадською організацією «Проліска» було виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8251,28 грн. на підставі наказу № 28/2020к від 30.06.2020 р. та середній заробіток в суму компенсації за несвоєчасно виплачені відпускні в сумі 11001,72 грн. згідно наказу № 38/2020к від 03.08.2020 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Громадської організації «Проліска» про те, що жодних доказів щодо неможливості самостійно отримати у день звільнення трудову книжку або щодо створення до цього перешкод відповідачем, позивачем суду надано не було, позивач не навів жодних доказів щодо того, яким чином відповідач заважав або створював перешкоди для отримання нею трудової книжки; суд першої інстанції в рішенні не зазначив, яку саме вимогу Інструкції або Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» порушив відповідач та в чому полягає його вина, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника бо уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Частиною 1 статті ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховану суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, з подальшими змінами, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

В судовому засіданні встановлено, що при звільненні відповідач не видав позивачу трудову книжку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних доказів, що позивачу в день звільнення було запропоновано отримати трудову книжку та позивач відмовилась від її отримання.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Доводи апеляційної скарги відповідача - Громадської організації «Проліска» про те, що позивачем так і не було надано письмової відповіді на відзив, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 179 ЦПК України передбачено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Але надання відповіді на відзив є правом, а не обов`язком позивача.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що у разі доведення відповідача у затримці видачі трудової книжки предметом позову може бути лише сума за період з 17 липня 2020 року по 03 серпня 2020 року, тобто щонайбільше за 12 робочих днів і враховуючи, що середньоденний заробіток складає 1024,93 грн., предметом позову могли би бути не більш ніж 12299,16 грн. (том № 1, а.с. 50),

Доводи апеляційної скарги відповідача - Громадської організації «Проліска» про те, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не могли ані стверджувати, ані спростувати факт складання акту від 29.07.2020 року та не підтвердили обставин звільнення позивача, є безпідставними, оскільки частиною 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку показанням вказаних вище свідків.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Громадської організації «Проліска» про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено принцип змагальності сторін, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з частиною 5 вказаної вище статті, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції дотримано принципу змагальності сторін.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача - Громадської організації «Проліска» є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки обставин справи і не впливають на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року і задоволення апеляційної скарги Громадської організації «Проліска» немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Проліска» залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 03 листопада 2021 року

Суддя О.Д.Канурна