АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року

м. Чернівці

справа № 713/471/21

провадження 822/946/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: Берегометська селищна рада, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_5 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до Берегометської селищної ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що вони є власниками торговельного комплексу, який знаходиться по АДРЕСА_1 , на належній їм на праві спільної сумісної власності земельній ділянці.

У 2020 році позивачі з метою покращення умов господарської діяльності, спільно, до указаного торговельного комплексу самовільно добудували нежитлове приміщення літ. «А».

У грудні 2020 року вони звернулися до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про здачу в експлуатацію самовільного збудованого приміщення, однак Державна архітектурно-будівельна інспекція у Чернівецькій області своїм листом роз`яснила, що в Інспекції відсутня інформація щодо видачі будь-яких документів, які надають право на виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 .

Вважаючи, що будівля зведена без порушень архітектурних, будівельних, санітарних та протипожежних норм, просили суд визнати за ними право спільної часткової власності на нежитлові приміщення прибудови літ. «А». загальною площею 114,4 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2 , визначивши, що частка кожного із співвласників у праві спільної часткової власності складає по ј частці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Берегометської селищної ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази, що відмову у прийнятті в експлуатацію об`єкту будівництва позивачі не отримували, проєктна документація на самочинне будівництво відсутня, а сам лист Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області містить лише роз`яснення норм чинного законодавства та не може підмінити рішення з цього питання - рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату чи затвердження декларації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивачі просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини у справі. Посилається на обставини, викладені в позовній заяві.

Посилаються на те, що листом управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області від 18 грудня 2020 року їм роз`яснено, що станом на даний час механізму прийняття в експлуатацію об`єктів, збудованих самочинно, без попереднього звернення до суду, чинним законодавством не передбачено.

Без наявності у позивачів судового рішення про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Чернівецькій області не має можливості прийняти в експлуатацію добудовані нежитлові приміщення.

Вказують на те, що спірна нерухомість відповідає встановленим будівельно-технічним, санітарним та пожежним нормам, не порушує права та інтереси інших осіб, будівництво здійснено в межах їх земельної ділянки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Берегометська селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року та задовольнити позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Берегометської селищної ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, оскільки самочинно збудована позивачами прибудова розміщена на належній їм земельній ділянці та не порушує прав інших осіб.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :01:004:0042, площею 0,2247 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/4 ідеальній частині кожному.

З копії витягу про державну реєстрацію прав з реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 листопада 2013 року вбачається, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/4 ідеальній частці належить туристично-торговий центр та мийка автомобілів, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

З копії технічного паспорта вбачається, що прибудова літ. «А» було добудована до вказаного торговельного комплексу в 2020 році.

З листа-відповіді від 10 грудня 2020 року Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області на звернення адвоката Тарновецького В.І. щодо прийняття в експлуатацію прибудови літ. «А» до туристично-торгового центру по АДРЕСА_1 вбачається, що у Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області відсутня інформація про документацію, яка надає право на забудову. Тому прибудова «А» - є самовільною, та прийняття її в експлуатацію суперечить ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При цьому, в останньому абзаці вказаного листа Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області інформує, що «листи Державної архітектурно-будівельної інспекції та її територіальних підрозділів не є роз`ясненнями норм чинного законодавства та не несуть за собою жодних юридичних наслідків».

Із звіту про проведення технічного обстеження туристично-торгового комплексу з прибудовою «А» по АДРЕСА_1 вбачається, що за результатами технічного обстеження вказаного комплексу з прибудовою «А» встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проєктування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проєктувальником вихідних даних;

2) розроблення проєктної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проєктної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи, та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до статей 26, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктів 2, 9, 13, 19 Порядку декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підтвердженням замовника того, що об`єкт, який будувався, вже збудований (закінчений будівництвом) та готовий до експлуатації і її реєстрація державним органом, та є визнанням завершення будівництва, у відповідності із технічними умовами, будівельними нормами та положеннями законодавства, що регулює будівництво та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, і дає підстави для набуття права власності через здійснення державної реєстрації.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Такий висновок висловив Верховний Суд у постановах: від 18 грудня 2018 року у справі № 450/2307/15-ц (провадження № 61-5287св18), від 28 травня 2020 року у справі № 718/785/17 (провадження № 61-41920св18).

Встановивши, що декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, а отже, спірне будівництво не введено в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу про те, що оскаржуваним судовим рішенням порушено право позивачів на визнання за ним права власності на самочинне будівництво є безпідставними, оскільки законодавством встановлений порядок введення в експлуатацію об`єктів будівництва та в подальшому їх державну реєстрацію, якого позивачі не дотрималися.

Судом установлено, що у цій справі декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалася, а зі змісту наданого позивачами листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції від 10 грудня 2020 року вбачається, що предметом розгляду було звернення, а не декларація (а.с.50).

Заявники не позбавлені права оскаржити бездіяльність органу державного архітектурно-будівельного контролю з питання розгляду декларації про готовність спірного об`єкта до експлуатації, якщо така була ними подана.

Водночас суди не можуть підміняти органи державного архітектурно-будівельного контролю, у разі, якщо ті не розглядали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, незгоди з встановленими фактичними обставинами у справі, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 367, 368, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 05 листопада 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк