Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2116/21
Провадження № 2/935/635/21
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2021 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді: головуючого судді Василенка Р.О., зі секретарем Бех І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого вказав, що він працює директором Товариства з додатковою відповідальністю «Кортекс» (яке є правонаступником в минулому Коростишівської бавовняної прядильно-ткацької фабрики). З 2018 року і в подальшому позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 учасник ТОВ Інженерно-технічний центр «Елтех» та син інших учасників цього Товариства, а саме директора ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , почав і продовжує поширювати про нього неправдиві, перекручені та вигадані ним дані, як про людину та керівника підприємства, яке колектив, а в подальшому акціонери, довірили йому очолити. Зокрема вказана неправдива інфомарція була поширена в мережі Facebook, шляхом публікації даних, що не відповідають дійсності або були перекручені в своїй сутності та й взагалі вигадані ним. При цьому ці публікації носили явно провокаційний характер, ціллю яких було залучення до обговорення якомога більшої чисельності дописувачів та створення негативного іміджу про особу позивача, про що ОСОБА_2 навіть закликав у своєму дописі від 31.07.2018 р. в мережі Facebook Не бійтесь!Поширюйте, більше людей дізнаються, більше будуть остерігатися». До обговорення та паплюження позивача як людини та керівника, що порушувало його ділову репутацію, честь та гідність, була дійсно залучена велика кількість людей. Вказана відповідачем інформація не відповідає дійсності, оскільки великий вклад очолюваного ним підприємства робився в соціальну сферу міста та району, на підтримку шкіл, дитячих садків, в розвиток інфраструктури. Позивач вважає, що ОСОБА_2 не мав права називати його «старим, що викручує все на свій лад», «низька людина, яка обдурює інших», «конфлікт охопить все місто ОСОБА_1 пообіцяв автоматні черги», "місто і так героя знає…" Це просто ще одна риса його підленького характеру…», «…голова об`єднання Рога і копита» вважає такі вислови ОСОБА_2 образливими. Після вказаних висловів позивач пережив фізичний та моральний стрес, декілька днів він відлежувався, приймав заспокійливі ліки, не виходив на роботу, не спав ні вдень ні вночі. Також, фрази «знаєш, хочеться макнути головою в г…, "попри мій християнський світогляд", « Саша 12 калібр не залишає ні шансів ні слідів», « ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але інколи руки тягнуться до 12 калібру. Шкода, що багато людей не розуміють, як важко тримати себе в рамках закону. І, інколи, єдине що втримує то ККУ…». Внаслідок написаних фраз, позивач не міг спати, стрес із серцевими нападами, шлунковими спазмами, підвищений артеріальний тиск, у зв`язку з чим позивач боїться без нагальної потреби виходити на вулицю у вечірній час. Також, ОСОБА_2 слідкує за позивачем, фотографує в судовому засіданні. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки посада керівника промислового підприємства є соціально важливою, передбачає безперервний процес виховання людей та взаємодії. Так, позивачем враховані також роз`яснення Верховного суду п. 5 та п. 24 Постанови № 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (матеріальної) шкоди», ст.. 297, 299 ЦК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Позивач стверджує, що відповідач своїми діями крім моральної шкоди завдав шкоди здоров`ю, зокрема серйозні серцеві напади, шлункові спазми, підвищений артеріальний тиск, в нього діагностовано ішемічну хворобу серця, хронічну та гостру серцеву недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз 1 ступеня, антено-невротичний синдром тощо. Тому вважає, що сума у 200 000, 00 грн. є мінімальною для відшкодування його душевних страждань, відтак розумною та справедливою та просить визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію поширену в соціальній мережі Facebook починаючи з 31.07.2018 року, а саме:

- «у 2011 році між нами ТОВ «ІТЦ ЕЛТЕХ», директор ОСОБА_3 та, тоді ПАТ «Кортекс», директор ОСОБА_1 на прохання останнього було укладено безстроковий та безоплатний договір на право проходу/проїзду та обслуговування газогону. Мотивуючись добрими відносинами з нами, директор ПАТ «Кортекс» гарантував своїм орендаторам і новим власникам, нашу земельну ділянку…»

- «гарант безкоштовного проїзду по чужій землі Бродецький. Боже збав вас всіх від такого «друга».

- «сьогодні має бути земельна комісія. Будуть на території розглядати питання встановлення на підприємстві високого забору, встановлення воріт, що закрили проїзд по приватній території, встановлення тимчасових споруд на приватній території без письмового погодження ОСОБА_1 (як же ж так він же 50 років був директором, а тут без його відома хтось щось робить і йому не кланяється)»

- «старим, що викручує все на свій лад…»

- «…. Маю бажання показати привселюдно (автор) наскільки низька людина, як обдурює інших….»

- «конфлікт охопить все місто ОСОБА_1 пообіцяв автоматні черги.»

- «місто і так героя знає….Це просто ще одна риса його підленького характеру…»

- «голова об`єднання Рога і копита»

- «Як назвати людину, що вчора просить дати стакон (автор) води і отримує його, а сьогодні приходить до того, хто подав стакан і погрозами заставляє згорнути, маленький, але бізнес?»

- «Знаєш, хочеться макнути головою в г…., попри мій християнський світогляд» та зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію.

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно позивача розповсюджену відповідачем недостовірну інформацію в соціальній мережі Facebook, починаючи з 31.07.2018 р., шляхом опублікування ним на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook (або у будь-якому іншому засобі масової інформації) наступного тексту спростування: Починаючи з 31.07.2018 мною, ОСОБА_2 , публікували на моїй сторінці у соціальній мережі Facebook недостовірні, неправдиві та перекручені відомості відносно ОСОБА_1 , і зазначено вищевказані відомості. Також, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження щодо нього недостовірної інформації та приниження його честі, гідності та ділової репутації в розмірі 200 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 3000,00 грн

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив, що обставини на які позивач посилається у своїй позовній заяві у якості обґрунтування позовних вимог, повністю не відповідають дійсності та не мають жодного належного доказу. Загалом усі підстави позову про захист честі, гідності та ділової репутації стосуються конфлікту між ТДВ «Кортекс» (власник ОСОБА_1 ) та підприємствами ТОВ «ІТЦ ЕЛТЕХ», ФОП ОСОБА_4 . Відповідач є представником і одним із засновників ТОВ «ІТЦ ЕЛТЕХ» є безпосереднім свідком та учасником подій, які передували виникненню конфлікту та всіх наступних подій, в тому числі й судових спорів, які розглядаються господарськими судами усіх трьох інстанцій. Надані позивачем докази є копіями скриншотів-коментарів з приватного чату обмеженої групи і які не мають жодного відношення ні до ЗМІ, ані до інформаційної стрічки новин, тобто не призначені для загалу. Крім того, в зазначеній переписці прізвище позивача не згадується, а тому не відомо на якій підставі він вважає, що це стосується його. Поширену (імовірно на приватній сторінці відповідача у соціальній мережі Facebook ) інформації щодо позивача, слід розцінювати лише як критику його дій. Тобто, навіть ті наведені вислови, які прямо і безпосередньо стосуються позивача, є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду. Щодо медичних довідок, санаторних карток наданих позивачем, то відповідач зазначає, що позивач останні 10-15 років відвідує санаторії, однак ці докази не доводять, що погіршення здоров`я сталося саме внаслідок публікації відповідачем коментарів імовірно у 2018 році, які так само не впливають на господарську діяльність та ділову репутацію позивача. Також, відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про спростування недостовірної інформації, розміщеної у засобах масової інформації, що є підставою для відмови у позові. Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000, 00 грн. відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що надані ним обставини та докази дають підстави вважати, що дописи відповідача у ФБ не є оціночними судженнями, а є фактиним твердженням відповідача. Позивач погоджується з відповідачем, що сторінка приватного чату не має жодного відношення до ЗМІ та до інформаційної стрічки новин. Однак, група в його чаті в данному випадку не є обмеженою, доказом чого є скріншоти сторінок. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач подав до суду заперечення в яких вказав, що жодних доказів щодо нанесення будь-якої шкоди моральному стану чи фізичному здоров`ю, честі, гідності та діловій репутації позивачу своїй заяві та у відповіді на відзив не надав, а всі докази базуються лише на власних думках позивача, його аналізах та переконаннях. Також, зазначає, що відкриті фото та відео зйомка у громадських місцях абсолютно законні і для них не потрібна письмова згода громадян. Відповідач вказує, що не може бути впевненим на усі сто відсотків, що саме такі публікації колись містила його сторінка у Фейсбук, оскільки вона повністю видалена ним більше року тому, в чому суд має змогу пересвідчитись самостійно, оскільки мережа Фейсбук є відкритою та доступною. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до наступного висновку.

Так, Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України)

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації свободи кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. Тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Ураховуючи п.п. 12, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Крім того, суд звертає увагу на те, що не у всіх перелічених позивачем пунктах мотивувальної частини позовної заяви, на які він покликається як на недостовірну інформацію, вживається прізвище чи посада ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про те, що таку інформацію поширено конкретно стосовно позивача.

Також, суд наголошує на тому, що з метою об`єктивного аналізу поширену можливо відповідачем інформацію слід оцінювати та аналізувати у сукупному її поданні, а не виокремлювати з тексту окремі фрази, які, за висновком позивача, є недостовірними.

Іншими словами, розглядаючи позовні вимоги про недостовірність відповідної інформації, суд не може надавати оцінку недостовірності окремих слів, а повинен перевірити весь поданий обсяг інформації на предмет достовірності, оскільки особа, яка отримала (прочитала) відповідну інформацію, сприймає її в сукупності.

Разом з тим, слід зазначити, що «Фейсбук» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

Оскільки інтернет-мережа «Фейсбук» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені та інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

Позивачем не підтверджено належними доказами, що автором публікації є саме відповідач. Долучені скриншоти оспорюваної інформації не є доказом розміщення публікації в інтернет-мережі саме відповідачем.

Отже, позивачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, що вказана в позові інформація була розміщена, розповсюджена саме відповідачем.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію поширену в соціальній мережі Facebook починаючи з 31.07.2018 року, а саме:

- «у 2011 році між нами ТОВ «ІТЦ ЕЛТЕХ», директор Антонюк О.Я. та, тоді ПАТ «Кортекс», директор ОСОБА_1 на прохання останнього було укладено безстроковий та безоплатний договір на право проходу/проїзду та обслуговування газогону. Мотивуючись добрими відносинами з нами, директор ПАТ «Кортекс» гарантував своїм орендаторам і новим власникам, нашу земельну ділянку…»

- «гарант безкоштовного проїзду по чужій землі Бродецький. Боже збав вас всіх від такого «друга».

- «сьогодні має бути земельна комісія. Будуть на території розглядати питання встановлення на підприємстві високого забору, встановлення воріт, що закрили проїзд по приватній території, встановлення тимчасових споруд на приватній території без письмового погодження ОСОБА_1 (як же ж так він же 50 років був директором, а тут без його відома хтось щось робить і йому не кланяється)»

- «старим, що викручує все на свій лад…»

- «…. Маю бажання показати привселюдно (автор) наскільки низька людина, як обдурює інших….»

- «конфлікт охопить все місто ОСОБА_1 пообіцяв автоматні черги.»

- «місто і так героя знає….Це просто ще одна риса його підленького характеру…»

- «голова об`єднання Рога і копита»

- «Як назвати людину, що вчора просить дати стакон (автор) води і отримує його, а сьогодні приходить до того, хто подав стакан і погрозами заставляє згорнути, маленький, але бізнес?»

- «Знаєш, хочеться макнути головою в г…., попри мій християнський світогляд» не підлягають задоволенню, оскільки вищевказані твердження є оціночними судженнями, які містять алегорію, оспорювана інформація є суб`єктивною думкою автора, і не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Щодо строків застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 201, 277, 297 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274 -279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 11.11.2021 р.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО