Справа № 522/4043/18
Провадження № 2-др/522/97/21
УХВАЛА

05 листопада 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді Єршово Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Тончевої П.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що 21.09.2021 року державним реєстратором прийнято рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що у рішенні суду відсутнє одночасне визнання, зміна чи припинення цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що передачено п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У судовому засіданні представник позивача підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на її невідповідність вимогам чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах поданої заяви, судом встановлено наступне.

22.01.2020 року Приморським районним судом м. Одеси задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним (фіктивним), визнано недійсним договір дарування від 29.07.2016 року квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1428.

Зазначене рішення суду 15.06.2021 постановою Одеського апеляційного суду залишено без змін.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної дії, що треба виконати.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним як фіктивним договору дарування №1428 від 29.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Отже, стосовно вищезазначеної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, рішення суду ухвалене, при цьому державний реєстратор не брав участі у справі.

Натомість заявник просить про ухвалення додаткового рішення у справі, яке є іншим за змістом, ніж ухвалене судом, що не передбачено статтею 270 ЦПК України, а його заява зводиться до незгоди із ухваленим судом рішенням, що може бути реалізоване ним у процесуальний спосіб.

З наведених підстав не може впливати на зміну суті вже ухваленого судом рішення надана заявником відповідь державного реєстратора.

Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення суду відсутні.

Роз`яснити представнику позивача його право на подання до суду позову з вимогами про скасування державної реєстрації права власності відповідача на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її оголошення.

Суддя Л.С. Єршова