ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1269/20

Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/794/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананко Костянтин Вікторович, Акціонерне товариство "Альфа-Банк"

третя особа: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Олійника В.П. від 12 березня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 22 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананка Костянтина Вікторовича, Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, третя особа: ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананка К.В., Акціонерного товариства "Альфа-Банк", в якому просила: визнати протиправними і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.06.2019 року за індексним номером 47459693, прийняте державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананком К.В., та запис про державну реєстрацію права власності №32097932 від 19.06.2019 року на нерухоме житлове майно - буд. АДРЕСА_1 , за АТ "Укрсоцбанк"; визнати протиправними і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.11.2019 року за індексним номером 49856899, прийняте державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананком К.В., та запис про державну реєстрацію права власності №34311404 від 22.11.2019 року на нерухоме житлове майно - буд. АДРЕСА_1 , за АТ "Альфа-Банк". В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що 21.03.2008 року вона набула у власність буд. АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. 27.03.2008 року між нею та АКБ "Укрсоцбанк" було укладено іпотечний договір, за умовами якого вона передала в іпотеку, в якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту від 27.03.2008 року вказаний житловий будинок. 27.03.2008 року нотаріусом у зв`язку із посвідченням іпотечного договору була накладена заборона відчуження даного будинку. Позивач вказувала, що вказані договори були укладені внаслідок шахрайських дій ОСОБА_3 та посадових осіб Чернігівського ПАТ "Укрсоцбанк", остаточне рішення по кримінальному провадженню, по якому ОСОБА_2 є потерпілим, не прийнято. Даний житловий будинок у кримінальному провадженні є речовим доказом і переданий позивачу на відповідальне зберігання. 28.03.2019 року позивач в судовому порядку оспорила іпотечний договір від 27.03.2008 року, по даній справі остаточне рішення не прийнято. Державним реєстратором під час проведення реєстраційних дій, про наявність яких вона дізналась після звернення 22.11.2019 року, взято до уваги вказаний іпотечний договір та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також державним реєстратором 21.06.2019 року внесено відомості про іпотеку щодо ОСОБА_1 , як майнового поручителя, з погашенням запису в Державному реєстрі іпотек та відповідних даних стосовно заборони відчуження нерухомого майна, із залишенням даних про належність будинку ОСОБА_1 на праві приватної власності. Позивач зазначає, що державним реєстратором допущено помилки щодо зазначення адреси вказаного будинку як ''160-А", що є невірним, і не відповідає даним іпотечного договору від 27.03.2008 року, також невірно зазначена дата щодо вказаного іпотечного договору, як ''07.03.2008". ОСОБА_1 договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався, в іпотечному договорі відповідне застереження не міститься, що свідчить про відсутність правових підстав для реєстрації права власності іпотекодержателя на даний будинок, який є предметом іпотеки, та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_1 стверджує, що вона не отримувала від іпотекодержателя жодних письмових документів, повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом 2018-2019 років, в тому числі, і письмової вимоги щодо усунення порушень. Державна реєстрація права власності іпотекодержателя проведена після відкриття провадження у справі про визнання іпотечного договору недійсним, при наявності у ОСОБА_1 вказаного будинку, який має статус речового доказу у кримінальному провадженні. Позивач вказує, що перереєстрація права власності на даний будинок з АТ "Укрсоцбанк" на АТ "Альфа-Банк" відбулась на підставі передавального акту від 11.10.2019 року, який вчинений із порушенням законодавства. Позивач зазначає, що вказані дії державного реєстратора та іпотекодержателів порушують її права, як власника вказаного будинку, і у зв`язку із даними обставинами, ОСОБА_1 просила задовольнити вимоги заявленого позову.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананка К.В., Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання протиправними і скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року є незаконним та необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги зазначають, що висновки суду першої інстанції про безспірність і правомірність дій відповідачів під час звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, не відповідають фактичним обставинам, встановленим у суді. ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зазначає, що державна реєстрація права власності на належний їй житловий будинок за АТ "Укрсоцбанк", яка проведена Державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананком К.В. 19.06.2019 року, відбулась під час судового розгляду спору між позивачем та АТ "Укрсоцбанк" щодо недійсності іпотечного договору. Доводи апеляційної скарги стверджують, що за наявності таких обставин, звернення стягнення на предмет іпотеки у безспірному порядку не може вважатись правомірним, оскільки між іпотекодавцем та іпотекодержателем з березня 2019 року існує спір про невідповідність іпотечного договору вимогам законодавства України. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги і ті обставини, що спірний житловий будинок є речовим доказом у кримінальному провадженні, і переданий позивачу на відповідальне зберігання. Спірний житловий будинок було визнано речовим доказом у кримінальній справі №740/240/14 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за ч.4 статті 190 КК України. Апелянт зазначає, що вчинення будь-яких дій щодо речового доказу у кримінальному провадженні без відома і погодження з органами досудового розслідування або суду, є протиправним. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання як на адресу апелянта, так і на адресу третьої особи ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують на неправильне тлумачення судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті положень статей 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", а також судом першої інстанції не застосовано норми Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в укладеному із позивачем іпотечному договорі відсутнє відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотеко держателя, у розумінні ч.4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", в якій на законодавчому рівні визначені вимоги до змісту відповідного застереження в іпотечному договорі саме стосовно задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки. Доводи апеляційної скарги вказують, що стаття 4 іпотечного договору від 27.03.2008 року не відповідає вимогам законодавства щодо змісту відповідного застереження в іпотечному договорі, і не може вважатися таким застереженням. За даних обставин, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що сторони іпотечного договору від 27.03.2008 року у статті 4 договору досягли ''домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, що спростовує доводи позивача стосовно неукладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутності у договорі від 27 березня 2008 року відповідного застереження'', не узгоджується із фактичними обставинами справи, і суперечить вимогам ч.1, ч.4 статті 36 Закону України "Про іпотеку". Окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем та іпотекодержателем не укладалось. Доводи апеляційної скарги стверджують про відсутність правових підстав для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, та підстав для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно, оскільки подані заявником документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Доводи апеляційної скарги вказують, що оскільки державна реєстрація права власності іпотекодержателя (АТ "Укрсоцбанк") на предмет іпотеки, яка відбулась з порушенням вимог законодавства України, як і запис про право власності №32097932 від 19.06.2019 року на спірний житловий будинок за АТ "Укрсоцбанк", є протиправними та підлягають скасуванню, то виходячи із зазначених вище підстав, необхідно визнати протиправними та скасувати також і рішення про державну реєстрацію права власності від 26.11.2019 року та запис про власності №34311404 від 22.11.2019 року на спірний житловий будинок за АТ "Альфа-Банк", як правонаступником майна, майнових прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк". Доводи апеляційної скарги зазначають, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Альфа-Банк" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скиба С.Е. підтримала доводи і вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - адвокат Воронцова М.В. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач Державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананко К.В., третя особа ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.116,118,119, том 2), не з`явились.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що згідно нотаріально посвідченого іпотечного договору від 27.03.2008 року, укладеного між АКБ "Укрсоцбанк", як іпотекодержателем, та фізичною особою ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, що є майновим поручителем ОСОБА_2 , як позичальника, іпотекодавцем передано в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту №935/1-92 від 27.03.2008 року - житловий будинок АДРЕСА_1 , належний іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування від 21.03.2008 року. Розмір кредиту, який підлягає поверненню, становить 80 000 доларів США, кінцевий термін погашення заборгованості - до 21.03.2023 року (із врахуванням договору про внесення змін від 23.06.2009 року - 84 952,47 доларів США). Статтею 4 вказаного іпотечного договору регламентовано звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація, зокрема, згідно п.4.1. - у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку", або шляхом продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу (п.4.5.). У статті 6 Договору зазначено, що всі повідомлення за даним договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку їх здійснення у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, тереграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень є дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Адреса іпотекодавця - АДРЕСА_1 (а.с.23-26, том 1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.11.2019 року, наявні такі відомості щодо буд. АДРЕСА_1 : державна реєстрація права власності 19.06.2019 року за АТ "Укрсоцбанк" на підставі іпотечного договору від 07.03.2008 року, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 17.12.2018 року (видавник АТ "Укрсоцбанк"); станом на 27.03.2008 року іпотекодержатель - АКБ "Укрсоцбанк", боржник - ОСОБА_2 , майновий поручитель - ОСОБА_1 , обтяження - заборона на нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються, - ОСОБА_1 , за якою право власності на даний будинок зареєстровано 24.03.2008 року (а.с.27-30, том 1).

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування: 02.12.2019 року), наявні наступні відомості щодо буд. АДРЕСА_1 : 22.11.2019 року проведена державна реєстрація права власності за АТ "Альфа-Банк" на підставі передавального акту від 11.10.2019 року, видавник: АТ "Укрсоцбанк", АТ "Альфа-Банк", адреса об`єкта - АДРЕСА_1 (а.с.31-39, том 1).

Листом від 17.12.2018 року, вих.№158, АТ "Укрсоцбанк" направляло ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому вимагало сплатити борг за договором №925/8-92, розмір якого станом на 07.12.2018 року складав 197 650,57 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 07.12.2018 року становило 5 510 412,70 грн. Також банк повідомляв, що в разі невиконання даної вимоги протягом тридцятиденного строку АТ "Укрсоцбанк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку" (а.с.73, том 1). Вказане повідомлення було надіслано 19.12.2018 року за вищевказаними адресами, що підтверджується копіями описів вкладення ВПЗ Чернігів, копією списку 1075 ВПЗ Чернігів та квитанції від 19.12.2018 року (а.с.74-76, том 1).

В судовому засіданні апеляційного суду були оглянуті та досліджені надані представником АТ ''Альфа-Банк'' (а.с.105, том 2), оригінали наступних документів: повідомлення вих.№158 від 17.12.2018 року на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням; описи вкладення до поштових відправлень на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; конверти (не вручені) із рекомендованими повідомленнями на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Відповідно до копії Передавального акту на 11.10.2019 року, затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк" 15.10.2019 року, рішення №5/2019, та рішенням загальних зборів акціонерів АТ "Альфа-Банк" 15.10.2019 року, протокол №4/2019, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ "Укрсоцбанк" правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків з 15.10.2019 року, є АТ "Альфа-Банк" (а.с.103-106, том 1).

Вказані документи подані державному реєстратору ОСОБА_5 , що підтверджується копіями матеріалів реєстраційної справи щодо буд. АДРЕСА_1 (а.с.84-127, том 1).

Розмір заборгованості за кредитним договором позичальника ОСОБА_2 станом на 07.12.2018 року у сумі 197 650,57 доларів США підтверджується довідкою-розрахунком АТ "Укрсоцбанк" (а.с.77, том 1).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананка К.В., Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання протиправними і скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зазначає, що державна реєстрація права власності на належний їй житловий будинок за АТ "Укрсоцбанк", яка проведена Державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананком К.В. 19.06.2019 року, відбулась під час судового розгляду спору між позивачем та АТ "Укрсоцбанк" щодо недійсності іпотечного договору. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги і ті обставини, що спірний житловий будинок є речовим доказом у кримінальному провадженні, і переданий позивачу на відповідальне зберігання. Спірний житловий будинок було визнано речовим доказом у кримінальній справі №740/240/14 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за ч.4 статті 190 КК України. Апелянт зазначає, що вчинення будь-яких дій щодо речового доказу у кримінальному провадженні без відома і погодження з органами досудового розслідування або суду, є протиправним. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання як на адресу апелянта, так і на адресу третьої особи ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують на неправильне тлумачення судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті положень статей 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", а також судом першої інстанції не застосовано норми Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в укладеному із позивачем іпотечному договорі відсутнє відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотеко держателя, у розумінні ч.4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", в якій на законодавчому рівні визначені вимоги до змісту відповідного застереження в іпотечному договорі саме стосовно задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки. Доводи апеляційної скарги вказують, що стаття 4 іпотечного договору від 27.03.2008 року не відповідає вимогам законодавства щодо змісту відповідного застереження в іпотечному договорі, і не може вважатися таким застереженням. За даних обставин, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що сторони іпотечного договору від 27.03.2008 року у статті 4 договору досягли ''домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, що спростовує доводи позивача стосовно неукладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутності у договорі від 27 березня 2008 року відповідного застереження'', не узгоджується із фактичними обставинами справи, і суперечить вимогам ч.1, ч.4 статті 36 Закону України "Про іпотеку". Окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем та іпотекодержателем не укладалось. Доводи апеляційної скарги стверджують про відсутність правових підстав для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, та підстав для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно, оскільки подані заявником документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Доводи апеляційної скарги вказують, що оскільки державна реєстрація права власності іпотекодержателя (АТ "Укрсоцбанк") на предмет іпотеки, яка відбулась з порушенням вимог законодавства України, як і запис про право власності №32097932 від 19.06.2019 року на спірний житловий будинок за АТ "Укрсоцбанк", є протиправними та підлягають скасуванню, то виходячи із зазначених вище підстав, необхідно визнати протиправними та скасувати також і рішення про державну реєстрацію права власності від 26.11.2019 року та запис про власності №34311404 від 22.11.2019 року на спірний житловий будинок за АТ "Альфа-Банк", як правонаступником майна, майнових прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк".

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року, виходячи із наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, виникнення спірних правовідносин сторін обумовлено наявністю іпотечного договору від 27.03.2008 року, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку належний їй на праві власності буд. АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 12.03.2021 року обґрунтовано зазначено, що станом на час розгляду справи суду не надано належних доказів щодо: недійсності іпотечного договору від 27.03.2008 року, виконання умов кредитного договору від 27.03.2008 року позичальником та іпотекодавцем в частині фінансових зобов`язань та погашення заборгованості.

При розгляді даного спору по суті судом першої інстанції було прийнято до уваги приписи ч.1 статті 12, ч.1,ч.3 статті 33, ч.1 статті 35, ч.1 статті 36 Закону України ''Про іпотеку''.

Як вбачається із нотаріально посвідченого іпотечного договору від 27.03.2008 року (а.с.23-26, том 1), сторони даного договору у його статті 4 передбачили порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Зокрема, згідно п.п.4.5.3. п.4.5. статті 4 даного іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України ''Про іпотеку''. Також сторонами вказаного іпотечного договору погоджено у п.6.2. статті 6 іпотечного договору, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, тереграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції від 12.03.2021 року відносно того, що вказане свідчить про досягнення сторонами іпотечного договору домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, що спростовує доводи позивача відносно неукладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності у договорі від 27.03.2008 року відповідного застереження.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №757/13243/17, провадження №14-711цс19, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 17.12.2018 року, вих.№158, АТ "Укрсоцбанк" направляло ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому вимагало сплатити борг за договором №925/8-92, розмір якого станом на 07.12.2018 року складав 197 650,57 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 07.12.2018 року становило 5 510 412,70 грн. Також банк повідомляв, що в разі невиконання даної вимоги протягом тридцятиденного строку АТ "Укрсоцбанк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку" (а.с.73, том 1). Вказане повідомлення було надіслано 19.12.2018 року за вищевказаними адресами, що підтверджується копіями описів вкладення ВПЗ Чернігів, копією списку 1075 ВПЗ Чернігів та квитанції від 19.12.2018 року (а.с.74-76, том 1).

На підставі клопотання позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні апеляційного суду були оглянуті та досліджені надані представником АТ ''Альфа-Банк'' (а.с.105, том 2), оригінали наступних документів: повідомлення вих.№158 від 17.12.2018 року на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням; описи вкладення до поштових відправлень на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; конверти (не вручені) із рекомендованими повідомленнями на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

За повідомленням представника АТ ''Альфа-Банк" (а.с.105, том 2), фіскальний чек та списки №14867 та №1075 від 19.12.2018 року банк не має можливості надати, оскільки оригінали вищезазначених документів не збереглися.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції щодо дотримання умов іпотечного договору від 27.03.2008 року, та, відповідно вимог ч.1 статті 35 Закону України ''Про іпотеку'', в частині належного надсилання вимоги позивачу за адресою відповідно до іпотечного договору, а саме, АДРЕСА_1 . В іпотечному договорі від 27.03.2008 року зазначено, що іпотекодавець ОСОБА_1 є зареєстрованою за даною адресою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що доказів щодо поважності причин неотримання даної вимоги позивачем суду не надано, і за даних обставин, презумпцію належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень зобов`язання, позивачем у визначеному законом порядку не спростовано.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За даних обставин, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги доводи позивача щодо відсутності належного отримання вимоги банку про усунення порушень.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки дотримана, про що державному реєстратору подані відповідні документи, які стали підставою для винесення 21.06.2019 року та 26.11.2019 року рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записів про державну реєстрацію права власності на спірний будинок. При цьому, суд першої інстанції вказав у оскаржуваному рішенні від 12.03.2021 року, що зазначення у оспорюваних рішеннях державного реєстратора відомостей щодо спірного будинку, як ''160-А'' та дати іпотечного договору, як ''07.03.2008'', не можуть бути підставою для їх скасування за встановлених в ході розгляду даної справи обставин.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що звернення стягнення на предмет іпотеки у безспірному порядку не може вважатись правомірним, оскільки між іпотекодавцем та іпотекодержателем з березня 2019 року існує спір про невідповідність іпотечного договору вимогам законодавства України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що наявність іншого провадження у Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області по справі №740/1517/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ ''Альфа-Банк'' про визнання недійсним іпотечного договору, по якій остаточне рішення судом не прийнято, не може бути підставою для скасування рішень державного реєстратора, які є предметом даного спору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги ті обставини, що спірний житловий будинок є речовим доказом у кримінальному провадженні, і переданий позивачу на відповідальне зберігання. Спірний житловий будинок було визнано речовим доказом у кримінальній справі №740/240/14 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за ч.4 статті 190 КК України.

На думку апеляційного суду, з врахуванням положень статті 82 ЦПК України, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.174-182, том 1), ухвалою Верховного Суду від 19.06.2019 року справу №740/240/14 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 статті 190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 статті 190 КК України, було направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25.11.2019 року (а.с.183-197, том 1), вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09.03.2016 року та окрема постанова Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09.03.2016 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - скасовані. Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, повернута керівнику Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області для проведення додаткового розслідування (в редакції КПК України 1960 року).

Доказів на підтвердження прийняття остаточного рішення по даному кримінальному провадженню суду не надано, при цьому, питання щодо долі речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.03.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: