Справа 206/5095/20
Провадження 2/206/184/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Дніпровська міська рада, виконавчий комітет Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, державний реєстратор комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР Кравець Олег Григорович про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про державну реєстрацію права власності та,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, державний реєстратор комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР Кравець Олег Григорович про визнання добросовісним набувачем квартири,

за участю:

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Бардаченка Д.В.,

представників відповідача ОСОБА_2 (позивача за зустрічним позовом) - адвокатів Шваб О.В. та Володченко Є.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із первісним позовом, в якому уточнивши позовні вимоги в останній редакції просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 30.01.2003 видане на ім`я ОСОБА_7 , визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. 06.11.2018, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 також право власності на 2/3 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , витребувати від ОСОБА_2 на його користь вказану квартиру та скасувати записи про державну реєстрації права власності на вказану квартиру № 28382737 від 10.10.2018 внесений державним реєстратором Кравець О.Г., № 28770715 від 06.11.2018 внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Мазуренко С.В. та № 29707305 від 28.12.2018 внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Лозенко В.В.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1996 належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаної квартири були його батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожному з яких належало по 1/3 частині квартири на підставі того ж свідоцтва про право власності на житло. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_9 та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири. За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно ОСОБА_8 , яка фактично прийняла спадщину, адже на момент смерті ОСОБА_9 постійно проживала разом із ним. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_8 та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері він, у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Повєткіної Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_8 відсутні, заповіту за життя вона не залишала. Отже, після смерті ОСОБА_8 він успадкував 2/3 частини спірної квартири. 17 жовтня 2014 року його було засуджено та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з чим він перебував у місцях позбавлення волі до 14.06.2019. У червні 2019 року, коли він відбув призначене йому покарання та звільнився з в`язниці, він прийшов до своєї квартири, однак виявилось, що замки в ній змінені, двері йому відкрила невідома жінка, яка представилась ОСОБА_2 . На його запитання «хто вона така та що робить в його квартирі», жінка сказала, що є власником квартири. З ОСОБА_2 він ніколи не був знайомий та жодного разу її не бачив, а тому зрозумів, що зіткнувся зі звичайними шахраями та відразу звернувся до адвоката, щоб він допоміг йому зібрати документи для звернення до суду. Після цього він дізнався, що 10.10.2018 шахраї в особі ОСОБА_7 використовуючи фальсифіковані документи, надали державному реєстратору підроблені документи, чим ввели його в оману та на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003, зареєстрували за собою право власності на належну йому квартиру. Вказане свідоцтво ніколи не видавалося, адже оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру зберігається у нього та ОСОБА_7 ніколи не був зареєстрований у даній квартирі, а тому за жодних обставин не міг її приватизувати. Після цього шахраї 06.11.2018 переоформили квартиру на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., та 28.12.2018 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., вказану квартиру придбала ОСОБА_2 . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. від 21.10.2020 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру після смерті ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою, яка не є спадкодавцем. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Не погодившись із вказаним позовом відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки придбала її за відплатним договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 , яка станом на дату укладання договору купівлі-продажу була власником квартири, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень був відповідний запис. Жодних порушень при купівлі спірної квартири з її сторони не було. Після придбання квартири вона вселилась в неї, тобто почала володіти та користуватися квартирою. Разом із нею вселився та проживає її малолітній син. Вона має реальний інтерес до спірної квартири і є її добросовісним набувачем. У спірній квартирі ОСОБА_2 здійснила ремонт, що також підкреслює її намір володіти та користуватись майном довгостроково, що вочевидь відноситься до добросовісності набуття. Позивач навмисно обрав спосіб захисту, як витребування майна від ОСОБА_2 . Поведінка та статус позивача може свідчити про можливі погоджені дії між самим позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Незрозуміло , чому позивач не звертався до правоохоронних органів за захистом своїх прав. Вважає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 призведе до порушення її прав, як добросовісного набувача спірної квартири та позбавить її та її малолітнього сина єдиного житла, оскільки усі заощаджені кошти нею було витрачено саме на придбання та ремонт цієї квартири. На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 у повному обсязі. (т. 1 а.с. 92-96)

Крім того, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 було подано зустрічний позов,в якому остання просила суд визнати її добросовісним набувачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що 28.12.2018 вона придбала спірну квартиру у ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу між ними був оформлений приватним нотаріусом Лозенко В.В. Перед купівлею квартири, вона просила у ОСОБА_3 правовстановлюючі документи для їх перевірки. Її чоловік ходив до іншого нотаріуса із копією даних документів з метою перевірки квартири на її «чистоту». Нотаріус відповів, що немає жодних підстав для занепокоєння. Крім того, ОСОБА_3 мала ключі від квартири та неодноразово демонструвала їм квартиру. Перед купівлею квартири вона декілька разів перепитувала нотаріуса Лозенко В.В. чи не має у нього будь-яких сумнівів щодо правовстановлюючих документів та просила перевірити всіх попередніх власників квартири. Нотаріус запевнив щодо необґрунтованості її занепокоєнь. Вважає, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, яку придбала за відплатним договором у особи, яка станом на дату укладання договору була власником цієї квартири. Перед посвідченням договору нотаріусом було перевірено нерухомість на предмет наявності заборон відчуження чи будь-яких інших обмежень. Після придбання квартири вона разом зі своїм малолітнім сином вселилась до неї. У спірній квартирі вона зробила ремонт, що також підкреслює намір володіти та користуватись майном довгостроково. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.03.2021, забезпечено первісний позов ОСОБА_1 шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь-який спосіб відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду та про закриття провадження по даній цивільній справі.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 04.01.2021 та за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 витребувано докази.

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року за клопотаннями представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 викликано свідків, витребувано докази та залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 18 березня 2021 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_4 , а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року за клопотанням представника за первісним позовом ОСОБА_2 викликано свідків, прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили суд їх задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні. Зокрема представник ОСОБА_1 в судовому засіданні наголошував на тому, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 обрано не належний спосіб захисту прав, а добросовісність набуття ОСОБА_2 квартири ними не оскаржується.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 суду пояснив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить йому. Ця квартира була отримана його батьком на заводі Карла Лібкнехта , його батьки чекали цю квартиру та стояли у черзі 17 років. Він разом зі своїми батьками проживав у спірній квартирі, а у 2014 році потрапив до в`язниці, був засуджений до 5 років позбавлення волі. Перебуваючи у в`язниці, незадовго до виходу йому зателефонувала дружина та повідомила, що квартира продана. Дружина на той час проживала в іншому місці та доглядала за своєю хворою матір`ю. А його донька із зятем та 2 дітьми на той час жила у належній йому квартирі № 87 в тому ж домі, що і спірна квартира до кінця 2020 року. Вони також нічого не знали стосовно продажу квартири 77 . Коли його забирали до в`язниці, в квартирі залишалися його речі та жила там кішка. Куди поділися речі та кішка йому невідомо, можливо викинули нові господарі. З в`язниці він звільнився 04.07.2019 та на теперішній час проживає у іншій належній йому квартирі. Деталей продажу спірної квартири йому невідомо, зі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 він ніколи знайомий не був. До правоохоронних органів з приводу продажу квартири не звертався, а одразу пішов до адвоката. З ОСОБА_2 після виходу з в`язниці він також не спілкувався, бо не бачив в цьому сенсу. Гроші на адвоката він позичив, бо вважає, що в такій справі адвокат повинен бути професіоналом.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представники в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні, а заявлені вимоги зустрічного позову підтримали та просили суд їх задовольнити. Зокрема ОСОБА_2 суду пояснила, що перед укладанням договору купівлі-продажу вона ретельно перевіряла правовстановлюючі документи на квартиру у кількох нотаріусів, які запевнили її що ніяких проблем немає. Їй показували квартиру один раз представник рієлторської контори і безпосередньо сама ОСОБА_3 , у них були ключі, що також не викликало жодних підозр. Квартиру вона купила за 19 тис. дол. США. Квартира була у незадовільному стані, були відсутні вікна та усі комунікації. Після купівлі вони почали робити ремонт, її чоловік особисто робив ремонт у вказаній квартирі. Переїхали до квартири вони у червні 2019 року. ОСОБА_1 вона раніше ніколи не знала, про його вимоги дізналася лише в 2020 році, коли отримала на пошті його позовну заяву. З сусідами в будинку вона не спілкується.

Відповідач за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнав та суду пояснив, що ОСОБА_7 його двоюрідний дядько, він помер. Стосовно майна йому нічого не відомо, розмов про нерухомість вони зі ОСОБА_7 не вели. Останній раз і ОСОБА_7 він спілкувався коли допомагав матері та привозив продукти. Розмова була привіт-пока, ні про що вони не розмовляли. ОСОБА_7 проживав по вул. Каверіна . Його мати була не ходяча, а у ОСОБА_7 не було грошей та їжі. Він допомагав його матері по господарству, за що та давала йому гроші. Єдиний документ, що він знайшов в його квартирі після смерті, це судову повістку-виклик по наркотикам.

Відповідач за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами, про дати, час та місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації та на адресу зазначену у первісному та зустрічному позовам, однак до суду неодноразово повертались конверти з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 105, 140, 142, т. 2 а.с. 212, 237, 244, т. 3 а.с. 12)

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Самарського районного суду (т. 3 а.с. 11), про що є підтвердження в матеріалах справи (т. 1 а.с. 194, т. 2 а.с. 230, 243, 246, т. 3 а.с. 13)

Відповідач за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (т. 2 а.с. 214, 238-239)

Приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та Повєткіна Н.М. в судове засідання не з`явились, однак надали суду заяви про розгляд справи без їх участі (т. 1 а.с. 103,230, т. 2 а.с. 183, 216, 232)

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про неможливість бути присутнім у судовому засіданні у зв`язку з виконанням професійних обов`язків у зв`язку з чим просив справу розглянути без його участі згідно чинного законодавства (т. 1 а.с. 143, т. 2 а.с. 196, 234)

Представник Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, однак суду було надано листа про розгляд справи без участі КП «ДМ БТІ» ДОР та прийняття рішення у справі за наявними матеріалами відповідно до вимог чинного законодавства України (т. 1 а.с. 130, т. 2 а.с. 23)

Державний реєстратор комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР Кравець О.Г. в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (т. 1 а.с. 136, т. 2 а.с. 228)

Також, в судовому засіданні за клопотанням представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом було допитано свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона мешкає в будинку АДРЕСА_6 . Вказану квартиру вона отримала у 1985 році та досі там мешкає. Так само отримували квартиру і батьки ОСОБА_1 , які проживали в ній до самої смерті. Коли ОСОБА_1 посадили до в`язниці, квартира довго стояла порожньою, в ній ніхто не мешкав, до квартири лазили бомжі, там була пожежа років п`ять назад. А згодом почали приходити люди, яким вона казала, що в цій квартирі вже мешкає чоловік. Ці люди вивезли речі та сміття з квартири, робили ремонт. Вони питали чи продав їм ОСОБА_1 квартиру, однак їм нічого не відповіли. Коли ОСОБА_1 вийшов з в`язниці виявилось, що квартиру він не продавав, а вона була відібрана незаконним шляхом. Зараз у цій квартири проживає жінка з дитиною, а її чоловік на заробітках. Речі з квартири вивозили на великій машині і вона особисто казала, що це квартира ОСОБА_1 , який сидить у в`язниці і питала що вони роблять з його речами. Щоб речі вивозила особисто ОСОБА_2 , вона не пам`ятає, це були не знайомі їй люди. На теперішній час ОСОБА_1 живе в іншій квартирі в цьому ж під`їзді на 4 поверсі. Родичі ОСОБА_1 - дружина, його донька та її чоловік знали про те, що з квартири вивозять речі ОСОБА_1 , вона особисто їм про це говорила, вони у той час жили в цьому ж під`їзді. Квартира була у поганому стані, вікна забиті фанерою, багато хламу, вона заходила до неї оскільки поливала квіти та годувала кота. А зараз, після ремонту квартира гарна і охайна.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_7 . В будинку вони всі живуть дружно. З ОСОБА_1 в квартирі раніше проживала його мати - ОСОБА_22 , з якою вона особисто дружила та її ховала за свої кошти, бо в ОСОБА_1 не було тоді грошей. ОСОБА_1 досі їй винен 1500,00 грн. Коли ОСОБА_1 перебував у в`язниці, квартира стояла порожня та була зачинена. Потім, приблизно у 2017 році до квартири почали приходити люди, ріелтори водили туди людей. Одного разу вона зупинила жінку-рієлтора та сказала, що в квартирі є господар, на що та відповіла який господар. Вона сказала, що господар цієї квартири ОСОБА_1 , а жінка відповіла, що їй нема ніякої різниці. Потім почали вивозити речі з квартири та робити ремонт. Вона питала, що виносять, жінка їй тоді назвала якесь прізвище. Потім вона завела розмову з молодим чоловіком і спитала коли приїде ОСОБА_1 , куди йому йти, на що їй відповіли, що він там не прописаний, а вона сказала, що він є спадкоємцем цієї квартири. Нові господарі нічого не хотіли чути про ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_1 був у в`язниці, в цьому ж будинку мешкали його родичі, однак дружина про квартиру не турбувалася, хоча ключі в неї були. Вона питала у дружини ОСОБА_1 , як та допустила, що квартиру продали. На той час зв`язку з ОСОБА_1 у неї не було. Люди, що вивозили речі з квартири їй сказали, що квартира їм належить. Коли ОСОБА_1 повернувся, він сказав, що всі документи були у квартирі, мати його зробила всі документи на ОСОБА_1 . Стан квартири був жилий, проте там дійсно була пожежа, тлів диван та не було скла на балконі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку доказам та аргументам у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 14)

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1996 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) № 7/249-96 від 02.10.1996, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6)

У якості додатка до вказаного свідоцтва виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та видано ОСОБА_9 09.12.1996 (т. 1 а.с. 7)

В матеріалах справи також наявна завірена копія архівної справи приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , надана листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-49-02 від 23.10.2020 у відповідь на адвокатський запит представника позивача - адвоката Бардаченка Д.В., яка містить в собі: заяву ОСОБА_9 про оформлення у приватну власність квартири, що він разом з членами сім`ї займає на умовах найму; довідку про склад сім`ї наймача квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_9 , його дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_1 ; розпорядження органу приватизації про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність на підставі заяви ОСОБА_9 ; розрахунки площі квартири, що безоплатно приватизується (т. 1 а.с. 148-152)

Згідно копії паспортів ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 та ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , а також листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 5/5-202 від 11.11.2020, останні були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_9 з 16.01.1986 по 14.09.2009, ОСОБА_8 з 16.01.1986 п 12.04.2012 та ОСОБА_1 з 07.08.1995 по 05.08.2010 (т. 1 а.с. 21-23,25)

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 8)

За життя ОСОБА_9 було складено заповіт, посвідчений 30 липня 2009 року державним нотаріусом восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Камендо О.М., відповідно до якого ОСОБА_9 заповів усе належне йому майно ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 9)

Відповідно до листа приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. та копії інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 31864174 від 02.10.2012 спадкова справа після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась (т. 1 а.с. 187,200) У вказаному листі приватного нотаріуса також повідомлено, що ОСОБА_8 була спадкоємцем за заповітом від 30.07.2009 після смерті ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 підтверджується її постійним проживанням разом із спадкодавцем, що встановлено за довідкою № 14/5-9800.

Згідно листа відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-9800 від 27.08.2020 ОСОБА_9 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.01.1986 по 14.09.2009. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) становить 2 особи: ОСОБА_8 була зареєстрована з 16.01.1986 по 12.04.2012 та ОСОБА_1 був зареєстрований з 07.08.1995 по 05.08.2010. (т. 1 а.с. 10,211)

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (т. 1 а.с. 11)

Згідно довідки Управління житлового господарства міської ради «Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Самарського району» Ремонтно-експлуатаційна дільниця №1 № 2827 від 21.09.2012 ОСОБА_8 на дату смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації 12.04.2012, зареєстровано 0 осіб. (т. 1 а.с. 12)

В судовому засіданні також було оглянуто копію спадкової справи №11/2012 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 , яка надана приватним нотаріусом Повєткіною Н.М. на виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів та долучена до матеріалів справи. (т. 1 а.с. 188-229)

З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 21.09.2012 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 189)

Відповідно до листа відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-9799 від 27.08.2020, наданого у відповідь на запит приватного нотаріуса Повєткіної Н.М. №15/9603 від 21.08.2020, ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 16.01.1986 по 12.04.2012, інші зареєстровані особи за вказаною адресою на день смерті ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - відсутні (т. 1 а.с. 13, 210)

Згідно листа КП «ДМ БТІ» ДОР №10794 від 17.09.2020 станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_8 , містяться відомості про право приватної власності в цілому за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.03.2001 (т. 1 а.с. 212)

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВР № 738910 від 20.03.2001 року ОСОБА_8 належала квартира за адресою: АДРЕСА_8 (т. 1 а.с. 219)

Згідно листа КП «ДМ БТІ» ДОР № 12166 від 16.10.2020 станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право приватної власності за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 7/249-2003, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДМР 04.02.2003 та записано в реєстрову книгу № 501п за реєстровим № 1345-96 (т. 1 а.с. 214)

20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 216)

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 20.10.2020 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 . (т. 1 а.с. 222)

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 224)

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки в праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 15-16,227-228)

В обґрунтування вказаної постанови приватним нотаріусом зазначено, що згідно інформації від 21.10.2020, одержаної з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано, право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 10.10.2018 на іншу особу, яка не є спадкодавцем. Крім того, вказана квартира станом на 31.12.2012 належала іншій особі на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003 згідно повідомлення від 16.10.2020 комунального підприємства «Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради.

Як вбачається з довідки про звільнення серії ДНП № 03995 ОСОБА_1 вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2014 було засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, у зв`язку з чим останній відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 17.10.2014 по 14.06.2019, звідки звільнений по відбуттю строку покарання (т. 1 а.с. 19)

Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/1-4894 від 23.10.2020 розпорядженням органу приватизації від 02.10.1996 № 7/249-96 квартиру АДРЕСА_1 передано у спільну власність ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . Свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 30.01.2003 б/н ОСОБА_7 . Департаментом не видавалося (т. 1 а.с. 20)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 232105731 від 11.11.2020, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2018. Розділ «Деталізована інформація про право власності» вказаної інформаційної довідки також містить інформацію про попередніх власників вказаної квартири, а саме запис про право власності № 28770715, власник ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2018, право власності припинено 28.12.2018 на підставі договору купівлі-продажу, а також запис про право власності 28382737, власник ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003, право власності припинено 06.11.2018 (т. 1 а.с. 17-18)

На виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів, КП «ДМ БТІ» ДМР було надано належним чином завірені копію свідоцтва про право власності від 30.01.2003 та викопіювання записів з реєстрових книг.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням/наказом від 30.01.2003 №7/249-2003, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 26)

Згідно викопіювання запису з реєстрової книги №72п за реєстровим № 79 зареєстровано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 27)

Згідно викопіювання запису з реєстрової книги №501п за реєстровим № 1345-96 зареєстровано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 . Вказаний запис перекреслений та містить помітку помилково (т. 2 а.с. 28)

Запис про право власності ОСОБА_7 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 № 28382737 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 10.10.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради Кравець О.Г. на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003.

На виконання ухвали суду від 02.03.2021 про витребування доказів Відділом реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було надано суду копії документів, які додавались до заяви № 30569621 від 10.10.2018 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , а саме копію свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003, лист КП «ДМБТІ» ДОР про те, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про зареєстроване право власності в цілому за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003 виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №7/249-2003, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №501п за реєстровим №1345-96, а також копія технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 103-107)

На виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. було надано суду належним чином засвідчені копії договору купівлі-продажу від 06.11.2018 за реєстровим № 602 та документів, на підставі яких було посвідчено вказаний договір.

З наданих суду документів вбачається, що 06 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 602, відповідно до якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 645000,00 грн. (т. 2 а.с. 2)

Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом на підставі поданих сторонами договору документів, а саме: копій паспортів та карток платників податків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ; свідоцтва про право власності від 30.01.2003 що підтверджує право власності ОСОБА_7 на квартиру, що є об`єктом правочину; витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на відчужувану квартиру за ОСОБА_7 ; копії технічного паспорту на квартиру; довідки про склад зареєстрованих осіб у відчужуваній квартирі; заяви ОСОБА_7 на підтвердження того, що відчужувана квартира належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки набута ним в результаті реалізації права на приватизацію житла та відсутності осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вказану квартиру; заяви ОСОБА_3 на підтвердження того, що вона не одружена, квартиру придбає за особисті кошти і вона буде належати їй на праві особистої приватної власності; заяви ОСОБА_7 про відсутність у малолітніх чи неповнолітніх осіб права користування відчужуваною квартирою та відсутності будь-яких прав щодо зазначеної квартири в осіб над якими встановлено опіку та піклування, а також осіб, в тому числі за договором найму; заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про здійснення розрахунку за договором купівлі-продажу попередньо у безготівковій формі у сумі 645000,00 грн.; витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_7 та об`єкта нерухомого майна, що відчужується; Інформації з єдиного реєстру боржників; витягу з єдиної бази даних звітів про оцінку; звіту про оцінку майна та квитанції про сплату обов`язкових платежів (т. 2 а.с. 3-22)

Також, на виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було надано суду належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.12.2018 за реєстровим № 2436 та всіх документів на підставі яких було посвідчено вказаний договір.

З наданих суду документів вбачається, що 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим № 2436, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 628030,00 грн. (т. 1 а.с. 231)

Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом на підставі поданих сторонами договору документів, а саме: заяви ОСОБА_3 про не перебування у зареєстрованому шлюбі на момент набуття права власності на квартиру; заяви ОСОБА_3 на підтвердження відсутності права власності та/або користування квартирою у малолітніх чи неповнолітніх дітей, недієздатних, обмежено дієздатних та інших осіб; заяви ОСОБА_6 про надання згоди дружині ОСОБА_2 на придбання квартири; квитанцій про сплату обов`язкових платежів; правовстановлюючого документу на підтвердження права власності продавця ОСОБА_3 - договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2018; витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на відчужувану квартиру за ОСОБА_3 ; інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів; довідки про склад зареєстрованих осіб у відчужуваній квартирі; звіту про оцінку нерухомого майна, копії паспортів та карток платників податків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; інформації з Єдиного реєстру боржників; витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна (т. 1 а.с. 232-252)

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (т. 2 а.с. 69)

На виконання ухвали суду від 02.03.2021 третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було надано суду належним чином завірену копію спадкової справи №3/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів вказаної спадкової справи 08.01.2020 до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 66)

Також, 08.01.2020 до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті його двоюрідного племінника ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2 а.с. 72)

Перевіркою даних державним нотаріусом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 входить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 (т. 2 а.с. 93-94)

Матеріали справи також містять фото таблицю стану квартири АДРЕСА_1 на момент придбання ОСОБА_2 , тобто станом на грудень 2018 року, а також стану цієї ж квартири станом на теперішній час, після здійснення ОСОБА_2 капітального ремонту (т. 2 а.с. 36-40)

Отже, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що виконавчими органами місцевого самоврядування було видано та записано в реєстрову книгу 2 свідоцтва про право власності на житло відносно одного й того ж об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом первісного та зустрічного позовів.

Позивач за первісним позовом наголошує на тому, що вказана квартира на праві спільної часткової власності належить йому та його батькам, які на теперішній час померли, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1996 №7/249-96. Вказана квартира вибула з його власності поза його волею за час перебування у в`язниці.

Позивач за зустрічним позовом наполягає на тому, що вона є кінцевим добросовісним набувачем вказаної квартири за ланцюгом, оскільки придбала її на підставі відплатного договору купівлі-продажу у ОСОБА_3 , яка в свою чергу набула право власності на підставі відплатного договору купівлі-продажу, укладеного зі ОСОБА_7 на ім`я якого було видано свідоцтво про право власності на житло від 30.01.2003 №7/249/2003.

Так, відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном.

Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Цивільним кодексом України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею.

Власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 та у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом про витребування майна, посилався на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 вибула з його володіння поза його волею внаслідок відчуження вказаного майна ОСОБА_7 на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло, у зв`язку з чим просив суд також визнати недійсним вказане свідоцтво та договір купівлі-продажу від 06.11.2018, а за ним визнати право власності на спірне майно.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Так, підроблення документів, їх використання та шахрайство є кримінально - караними діяннями, відповідальність за які передбачена нормами КК України за умови наявності складу кримінальних правопорушень, визначених диспозиціями певних статей загальної частини вказаного Кодексу.

Проте, в судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувалось самим ОСОБА_1 та його представником, що наразі не існує жодного кримінального провадження за фактом шахрайських дій, пов`язаних з відчуженням спірної квартири на підставі підроблених документів. Сам ОСОБА_1 суду пояснив, що до органів Національної поліції з цього приводу він не звертався, бо не довіряє цим органам та не бачить у цьому сенсу.

Більше того, протягом тривалого часу розгляду даної цивільної справи, не зважаючи на те, що судом неодноразово зверталась увага на те, що обставини викладені у первісному позові мають ознаки складу кримінального правопорушення та відносяться до компетенції розгляду органів поліції, ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій щодо звернення до компетентних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Така процесуальна поведінка свідчить про те, що останній не має на меті встановити істину та притягнути до відповідальності винних осіб, а лише отримати вибулу з його власності квартиру, яка, до того ж, значно поліпшилась та відновилась за рахунок зусиль відповідача ОСОБА_2 з моменту вибуття з його власності.

Свідоцтво про право власності на житло від 30.01.2003 №7/249/2003 видане на ім`я ОСОБА_7 станом на теперішній час не визнано недійсним, не скасовано та належних доказів на підтвердження його підробки суду надано не було.

Суд звертає увагу на лист Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-4894 від 23.10.2020 наданий у відповідь на адвокатський запит Бардаченка Д.В. від 21.10.2020 № 02/21, в якому зазначено, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.01.2003 ОСОБА_7 Департаментом не видавалося, однак вказаний лист має лише інформативний характер та не може бути належним доказом факту підроблення вказаного свідоцтва за умови відсутності кримінального провадження за даним фактом та проведення відповідної перевірки вказаних відомостей компетентними органами, а також за умови чисельних реорганізацій виконавчих органів місцевого самоврядування та пов`язаної з цим невпорядкованості документації, в тому числі й архівної, з урахування того, що вказане свідоцтво було видано Виконкомом міської Ради народних депутатів, а не Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради.

Вказане свідоцтво про право власності було видане на відповідному бланку з печатками виконавчого органу, що його видав та 04 лютого 2003 року зареєстровано у реєстровій книзі на жилі об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам № 501п за реєстровим № 1345-96.

Суд також звертає увагу і на те, що вказаний запис містить помітку помилково, однак дана помітка не містить необхідних реквізитів, зокрема прізвища ім`я та по батькові посадової особи, яка її зробила, дати виявлення такої помилки та дати вчинення самої відмітки, наслідків виявлення такої помилки, зокрема скасування свідоцтва, тощо.

При цьому, на момент внесення відомостей до державного реєстру прав власності на нерухоме майно (державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру на підставі вказаного свідоцтва) та створення відповідного запису № 28382737 від 10.10.2018, державним реєстратором КП «ДМБТІ» ДОР Кравець О.Г. було здійснено необхідну перевірку відомостей та витребувано відповідні документи, у тому числі і відомості з КП «ДМБТІ» ДОР, на підтвердження наявності в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 відомостей про зареєстроване право власності в цілому за ОСОБА_7 .

Отже, станом на 10.10.2018 в інвентаризаційній справі та реєстровій книзі були відсутні відомості про помилкову видачу вказаного свідоцтва.

Більше того, під час оформлення спадкових прав ОСОБА_1 після смерті його матері ОСОБА_8 , нотаріусом також було проведено відповідну перевірку нерухомого майна, що входить до спадкової маси та 16.10.2020 також було отримано відомості з КП «ДМБТІ» ДОР, на підтвердження наявності в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 відомостей про зареєстроване право власності в цілому за ОСОБА_7 , що і стало підставою для відмови у вчинення нотаріальної дії в частині видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, під час державної реєстрації прав власності на спірну квартиру за ОСОБА_7 жодних відомостей про наявність іншого свідоцтва про право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 державному реєстратору надано не було.

Крім того, станом на час державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_7 у державному реєстрі прав власності також були відсутні відомості про зареєстроване право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наявність яких би сама по собі виключила можливість державної реєстрації права власності ОСОБА_7 .

В той же час, ОСОБА_7 було надано державному реєстратору до заяви № 30569621 від 10.10.2018 певний перелік документів, у тому числі й оригінал свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003 та технічний паспорт на квартиру.

Подальші дії з відчуження спірної квартири, зокрема укладення договору купівлі-продажу 06.11.2018 з ОСОБА_3 , також вчинялись ОСОБА_7 на підставі оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003 та подані документи, зокрема і факт державної реєстрації права власності на відчужувану квартиру були перевірені приватним нотаріусом Мазуренко С.В. під час нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу.

Кінцевою угодою у ланцюгу відчуження спірної квартири став договір купівлі-продажу від 28.12.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , під час посвідчення якого приватним нотаріусом Лозенко В.В. також було дотримано встановлених законом вимог, зокрема перевірено правомірність набуття ОСОБА_3 права власності на відчужувану квартиру.

Отже, хоча у даному випадку і наявні ознаки, що вказують на можливу підробленість правовстановлюючого документу на ім`я ОСОБА_7 , що виключає його право відчужувати спірну квартиру, проте ані під час державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру, ані під час посвідчення подальших договорів купівлі-продажу, державним реєстратором та нотаріусами встановлено не було.

При цьому, ОСОБА_2 , будучи кінцевим набувачем спірної квартири, здійснила усі залежні від неї дії щодо перевірки нерухомого майна та правовстановлюючих документів на нього та не знала і не могла знати про недійсність правовстановлюючого документу первинного власника квартири, що придбавається, а також про те, що ОСОБА_7 не мав права відчужувати вказану квартиру, тобто ОСОБА_2 у даному випадку, у розумінні ст. 388 ЦК України є добросовісним набувачем спірної квартири.

Так, національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини в іншій справі, де суд вказує, що заявниця втратила право власності на квартиру після того, як в ході судового розгляду було встановлено, що Яр., який продав квартиру заявниці, набув її на підставі підробленого заповіту. Існувало, як мінімум, два рівня гарантій в справі перед тим, як квартира перейшла до Яр. як спадкоємця Р. , відповідно до внутрішньодержавного законодавства. По-перше, існував обов`язок нотаріуса переконатися, що перехід права власності на квартиру Яр. стався відповідно до закону при розгляді і задоволенні заяви Яр. про визнання його спадкоємцем Р.

По-друге, міський комітет розглянув документи, представлені Яр. для реєстрації його права власності на квартиру, з метою забезпечення дотримання відповідного законодавства та законності правочину, а також видав свідоцтво про право власності Яр. Влада держави не надала жодних пояснень щодо нездатності нотаріуса або міського комітету виявити шахрайство в діях Яр. В своїх доводах влада держави нічого не вказувала про те, коли і як обман був виявлений, або коли кримінальну справу стосовно дій Яр. було порушено. …. Заявниця була позбавлена права власності на квартиру без компенсації і вона не могла розраховувати на отримання іншого житла від держави. Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.

Аналогічні висновки викладено й у постанові Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц.

Крім того, Верховний суд України у постанові від 18.01.2017 у справі №6-2776цс16 вказав на необхідність досліджувати поведінку набувача після придбання об`єкта, який планується витребувати. Тобто слід вивчати, як набувач ставився до придбаного майна, чи вкладалися кошти, чи робився ремонт тощо.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, одразу після придбання квартири зареєструвала там своє проживання, зробила капітальний ремонт, до теперішнього часу проживає, сплачує комунальні послуги, здійснює витрати по утриманню вказаного майна, тобто користується та мирно володіє вказаним майном разом зі своєю малолітньою дитиною та чоловіком.

В той же час, ОСОБА_1 з 08.08.2010 знятий з реєстрації у спірній квартирі, протягом тривалого часу спірним нерухомим майном взагалі не цікавився, не утримував його, що також підтверджується показами свідків, які в судовому засіданні підтвердили той факт, що квартира до моменту відчуження була у занедбаному стані, там відбулась пожежа, до квартири навідувались безхатьки, були відсутні вікна, в середині було багато сміття, а під час перебування ОСОБА_1 у в`язниці його родичі, які мешкали у тому ж самому будинку та мали ключі від квартири за нерухомим майном не доглядали та будучи обізнаними, що до квартири в`їхали сторонні люди не здійснили жодних дій для збереження майна.

Більше того, сам ОСОБА_1 , звільнившись з місць позбавлення волі в червні 2019 року, будучи повідомленим дружиною щодо продажу квартири ще за місяць до звільнення, не здійснив жодних дій для встановлення істини та повернення належного йому майна, зокрема не звернувся до правоохоронних органів та навіть не поцікавився у ОСОБА_2 хто вона така та на якій підставі мешкає в його квартирі, а до суду з позовом про витребування майна ОСОБА_1 звернувся майже через 1,5 року після того, як дізнався про вибуття квартири з його власності, що також не свідчить про його зацікавленість та викликає у суду сумнів з приводу такої поведінки ОСОБА_1 , як власника майна.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що у даному випадку спірне майно не може бути витребувано у ОСОБА_2 , оскільки остання, будучи добросовісним набувачем спірного майна не може відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

Крім того, застосування такого заходу як витребування майна у даному випадку не сумісне із втручанням у право ОСОБА_2 на мирне володіння придбаною квартирою, враховуючи її добросовісне ставлення до цього майна, як до єдиного житла та наявність наміру довгострокового користування спірним майном.

Приходячи до висновку про відсутність підстав для витребування майна, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на спірну квартиру є прямо взаємопов`язаними та відмова у задоволенні частини позовних вимог про витребування майна виключає можливість визнання права власності на спірну квартиру за позивачем ОСОБА_1 , отже вимоги первісного позову в цій частині також не підлягають задоволенню.

Що стосується частини позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтва про право власності ОСОБА_7 та договору купівлі-продажу від 06.11.2018, а також скасування записів про реєстрацію права власності, то ці вимоги також є похідними і відповідно до висновків Великої палати Верховного суду не є належним способом захисту, а отже ці вимоги також не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Під час розгляду по суті первісного позову ОСОБА_1 про витребування майна судом вже було встановлено факт добросовісності набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, про що зазначено вище, а позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні зазначили, що взагалі не оскаржують того факту, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що визнання добросовісним набувачем не є належним способом захисту, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 також не підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів, вважає за необхідне покласти на позивачів за первісним та зустрічним позовами відповідно.

Крім того, в рамках розгляду вказаної цивільної справи, ухвалою суду від 16 листопада 2020 року забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 та будь - яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь - який спосіб відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний захід забезпечення позову відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України підлягає скасуванню після набрання даним рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про державну реєстрацію права власності - відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем квартири - відмовити.

Повний текст рішення складено 22 жовтня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук