Справа № 466/2426/20 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л. Провадження № 22-ц/811/1699/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 березня 2021 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № E/V 2865 від 15 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», а також визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що 15 травня 2007 року між нею як позичальником та відповідачем ЗАТКБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № E/V 2865, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 125 000 доларів США. В подальшому між ОСОБА_3 як позичальником та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори про видачу траншів від 16 травня 2007 року № E/V 2865/1, від 03 липня 2007 року № E/V 2865/2 та від 30 січня 2008 року № E/V 2865/3. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за укладеним кредитним договором між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Н.І. та зареєстрований у реєстрі за № 4694. Вважає, що оспорюваний кредитний договір від 15 травня 2007 року № E/V 2865 укладений з порушенням вимог ст.ст. 48, 55, 57, 99 Конституції України, ст.ст. 4, 6, 178, 192, 227, 228, 230, 524, 533, 1048 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, п. 2, п.п. 3, 6, 10 п. 3 ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 44, 49, 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 3.3. ст.. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», ст. 1, п. 2 ст. 2, п. 4 ст. 5, ст.. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.п. 6.2, 6.3 Правил використання готівкової валюти на території України, затвердженим постановою правління НБУ від 30.05.2007 №200, п.п. 1.2., 1.3., 2.1., 3.1. 3.5., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168. А тому, згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України просить визнати такий договір недійсним в зв`язку з недодержанням сторонами в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Також вказувала, що їй стало відомо, що приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017 року було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 07.08.2017, грошових коштів у сумі 116 042,50 доларів США, що за офіційним курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2017 складає 2 998 538 грн. 20 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 958,70 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 38 583,80 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 34 500,00 доларів США, стягнення здійснюється за період з 15 травня 2007 року по 7 серпня 2017 року. Вказувала, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис поза межами строку позовної давності, який почав перебіг з 2010 року з моменту пред`явлення відповідної вимоги про дострокове повернення кредиту, а тим більше з моменту завершення дії кредитного договору. Також, вказувала на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-5893/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з неї вже стягнуто в повному обсязі заборгованість за кредитним договором № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року. А тому, з вчиненням виконавчого напису вона двічі притягнута до відповідальності за порушення одного і того самого зобов`язання. Також, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не отримав від стягувача первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення, а отже нотаріус не мав підстав вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначені в написі, є безспірними. З урахуванням наведеного просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року та Реєстру заборгованості за договором станом на 07.08.2017 грошових коштів в сумі 116042,50 доларів США, що за курсом НБУ від 07.08.2017 складає 2 998 538грн 26коп.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» ( м.Київ, вул.Грушевського,1д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_1 ) 1681,60грн судового збору.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 23 березня 2021 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» ( м.Київ, вул.Грушевського,1д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_1 ) 11 194,83 грн понесених судових витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржило АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що звернення за виконавчим написом нотаріуса це форма захисту порушеного права кредитора. Вважає, що строк вчинення виконавчого напису не минув, оскільки кредитний договір не був припинений. Вважає, що банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні передбачені законодавством документи. Звертає увагу на те, що строки передбачені ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», за своєю природою, не є позовною давність вчинення виконавчого напису, а є позасудовим способом захисту цивільних прав. Зазначає, що у даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв`язку з п.9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано,тому строк позовної давності невірно використовувати у даному випадку. Вважає, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.

Також, заперечує проти компенсації позивачу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження права на компенсацію судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі. Просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

02.06.2021 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначає, що порушене право банку захищене шляхом звернення до суду та ухваленням рішення про захист порушеного права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк», відтак предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення суду в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду, в частині, яка переглядається апеляційним судом, відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

15 травня 2007 року між позивачкою ОСОБА_1 як позичальником та відповідачем ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № E/V 2865, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 125 000 доларів США, з терміном повернення не пізніше 15.05.2012.

На виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договору про видачу траншу № Є/V 2865/1 від 16 травня 2007 року позивачці були видані грошові кошти на суму 25 000, 00 дол. США, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Також на виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договору про видачу траншу № Є/V 2865/2 від 03 липня 2007 року позивачці були видані грошові кошти на суму 30 000, 00 дол. США, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Крім того, на виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договору про видачу траншу № Є/V 2865/3 від 30 січня 2008 року позивачці були видані грошові кошти на суму 30000,00 дол. США, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

У зв`язку з порушенням позивачкою умов кредитного договору 09.09.2010 та 01.09.2011 відповідачем було направлено на адресу позивачки листи-претензії з вимогою дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитними договорами та договором про видачу траншу, які позивачкою не були виконані добровільно у визначений в таких термін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-5893/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року ухвалено стягнути з відповідачів солідарно 102744,15 доларів США заборгованості та відсотків за кредитом, 137118,11грн та 200грн заборгованості з пені, 61620,07 грн штрафу та судові витрати. Рішення набрало законної сили та підлягало виконанню в порядку виконання судових рішень.

26.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 07.08.2017, грошових коштів у сумі 116 042,50 доларів США (сто шістнадцять тисяч сорок два долари США 50 центів), що за курсом 25.84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2017 складає 2 998 538 грн. 20 коп. (два мільйони дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім грн. 20 коп.) (номер у реєстрі 10243).

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

А відтак, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Згідно правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи, що вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №Є/V2865 від 15 травня 2007 була пред`явлена 09.09.2010 відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, банк змінив строк виконання зобов`язання за вказаним договором. При цьому оскаржуваним виконавчим написом від 06.10.2017 також стягнуто пеню, нараховану після звернення банку з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості та ухвалення судового рішення, що не відповідає ні вимогам закону, ні вищезазначеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.

За таких обставин, заборгованість, вказана в виконавчому написі, не є безспірною.

Крім цього, відповідно до п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як вже зазначалось вище, пред`явленням вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачем було змінено строк виконання зобов`язання, а отже строк позовної давності почав перебіг по закінченню 30-ти денного терміну з моменту отримання вимоги, а саме з 03.12.2010 та відповідно сплив 03.12.2013. Отож, як правильно встановлено судом першої інстанції, саме протягом вказаного терміну відповідач вправі був звернутись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 10243, таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки встановлених обставин справи не спростовують висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки заборгованість в межах якої вчинено виконавчий напис не є безспірною.

Відповідно до положень ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною позивача надано акт приймання-виконання робіт (надання правничої допомоги) від 17.03.2021, розрахунок витрат на правничу допомогу від 17.03.2021, згідно яких вартість послуги, що підлягає відшкодуванню становить 11 194,83 грн (а.с.137-139).

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги частково, заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив повністю.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, колегія суддів вважає, що і вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки, необхідно задовольнити частково пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 6 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 березня 2021 року змінити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» ( м.Київ, вул.Грушевського,1д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_1 ) 6000 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:01.11.2021.

Головуючий

Судді