ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року

м. Харків

Справа № 953/17317/20

Провадження № 22-ц/818/5213/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Державна фіскальна служба в Харківській області, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року у складі судді Шаренко С.Л.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби в Харківській області, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстицїї про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2020 позивач прийняла спадщину вигляді 2/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 13.10.2020 нею встановлено, що 09.09.2020 в рамках виконавчого провадження № 62916163 (вирок Маліновського районного суду м. Одеси від 09.07.2020. відносно ОСОБА_1 ) Першим Приморським ВДВС Південного міжрегіонального УЮ накладений арешт на нерухоме майно. Посилаючись на ст. 52, 59 КК України, зазначає, що конфіскація майна не передбачена на протязі всього часу життя осудженої особи, а може бути застосована виключно до майна, яким осуджена особа володіє на момент ухвалення вироку суду. Оскільки вона отримала спірну частину будинку у власність після винесення вироку суду, тому вказане майно не підлягає конфіскації. У зв`язку з чим просить зняти арешт з 2/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що на час розгляду справи, щодо буд. АДРЕСА_1 відсутні відомості про заборону відчуження, в тому числі і наявності арешту на майно. Інших відомостей та доказів, про наявність на спірному майні будь-якого арешту , окрім того, що накладено в рамках виконавчого провадження № 62916163 позивач не надала та скасувати не просила.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка уважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в рамках виконавчого провадження № 62916163 ОСОБА_1 дійсно сплачено на користь держави кошти в розмірі 26 673, 09 грн., після чого вищезазначене виконавче провадження закрито, однак, в рамках виконання вироку суду у кримінальному провадженні №522/13393/16-к, окрім стягнення вищезазначених коштів на користь держави, прийнято рішення про конфіскацію майна на користь держави та відкрито виконавче провадження № 63239981. Отже, на вищезазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, а також не надав належної оцінки постанові про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2020 ВП №63239981 та постановам про арешт коштів та майна боржника та інформації про виконавче провадження від 06.05.2021, наданих нею в ході судового розгляду справи. З огляду на вищевикладені обставини, зазначає, що виконавче провадження щодо конфіскації майна засудженої ОСОБА_1 триває, постанова про арешт майна не скасована, а державний виконавець повинен здійснювати дії щодо конфіскації усього майна ОСОБА_1 , в тому числі, єдиного житла ОСОБА_1 . Зауважує, що вона не просить скасувати арешт відносно усього майна, а тільки її житла.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений законом строк до суду не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 1,3,4 ч. 1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи, щодо буд. АДРЕСА_1 відсутні відомості про заборону відчуження, в тому числі і наявності арешту на майно.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду.

Як убачається із матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 звернулась до суду з метою зняття арешту з 2/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , накладеного на виконання вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2020.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано виною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання, за ч. 2 ст. 190 КК України: у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, у зв`язку із закінченням строків давності.

- за ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 КК України: у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 4 ст. 190 КК України: у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 10 (десять) місяців, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 10 (десять) місяців, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої.

Строк покарання ОСОБА_1 , зараховано з 03 грудня 2015 року, тобто з моменту її фактичного затримання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, зараховано в строк покарання ОСОБА_1 , термін її попереднього ув`язнення, а саме з моменту її затримання - 03 грудня 2015 року включно по день зміни їй запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - 10 травня 2019 року, який здійснено з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 6 (шість) років 10 (десять) місяців та 14 (чотирнадцять) днів позбавлення волі, у зв`язку з чим засуджена ОСОБА_1 вважається такою, що повністю відбула остаточно визначене основне покарання, за сукупністю злочинів, за цим вироком, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 10 (десять) місяців. (а.с. 11-157).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2020 року, виданого державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори, Лакіза І.В., та відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстру вбачається, що ОСОБА_1 , 28.09.2020 року отримала у спадок 2/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з прибудовами літ. А-1, загальною площею 133,9 кв.м., житловою площею 79,9 кв.м. з надвірними будівлями: сараї літ. Б, Е, Д, З, И, О, збиральною літ. Л, М, Н, літнім душом літ. Р, льохом літ. П, водопроводом №8, замощенням І (а.с. 6-7).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.10.2020, встановлено, що 03.09.2020 державним реєстратором Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Північного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Ростиславом Валерійовичем внесено запис про арешт вказаного нерухомого майна на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Північного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесеної в рамках виконавчого провадження № 53877248 від 03.09.2020 року. (а.с. 10).

Постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біликом Ростиславом Валерійовичем від 04.09.2020 винесеною у ВП № 62916163 при примусовому виконанні виконавчого листа № 522/13393/16-к виданого 10.08.2020 Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 26673,09 грн. виконавче провадження № 62916163 закінчено та припинено чинність арешту майна боржника, який накладено згідно постанови про арешт майна боржника від 03.09.2020 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення ( а.с. 183).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої станом на день розгляду справи вбачається, що відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на буд. АДРЕСА_2 відсутні ( а.с.187-188) .

Згідно постанови державного виконавця Першого Приморського відділу державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Меликова Р.Г. від 12.10.2020 винесеною у ВП № 63239981, відкрито провадження про примусове виконання виконавчого листа № 522/13393/16-к виданого 21.09.2020 Малиновським районним судом м. Одеси про конфіскацію всього майна, яке є власністю майна засудженої ОСОБА_1 ( а.с. 194).

Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Меликова Р.Г. від 27.01.2021 винесеною у ВП № 63239981 про примусове виконання виконавчого листа № 522/13393/16-к виданого 21.09.2020 Малиновським районним судом м. Одеси накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 ( а.с. 195).

Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Меликова Р.Г. від 18.02.2021 винесеною у ВП № 63239981 про примусове виконання виконавчого листа № 522/13393/16-к виданого 21.09.2020 Малиновським районним судом м. Одеси накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 ( а.с. 196).

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 06.05.2021 державним виконавцем Першого Приморського відділу державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Меликовим Р.Г., в рамках виконавчого провадження № 63239981, накладено арешт на майно та грошові кошти боржника ОСОБА_1 ( а.с. 197-198)

Відповідно до статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Судовою колегією, встановлено, що у справі, що розглядається, арешт на майно позивача було накладено під час виконання вироку суду.

Згідно зі статтею 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так в разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити ці дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18.

Таким чином, зняття арешту з майна, який був накладений за правилами кримінального судочинства в рамках кримінального провадження, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів уважає, що саме з цих підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, відмовляючи у задоволені позовних вимог з інших підстав, колегія суддів в межах цієї справи не надає будь-якої оцінки відомостям про заборону відчуження, в тому числі і наявності арешту на майно, а лише робить висновок про необхідність розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту з майна в порядку кримінального судочинства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За вищевказаних обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні щодо мотивів відмови у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук