ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2092/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/702/21 Категорія: 304090300 Калієвський І. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства "Акцент-Банк" - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі банк, АТ «Акцент-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року АТ «Акцент-Банк» скерувало до суду позов до відповідача про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх позовних вимог банк вказав на те, що 03 серпня 2018 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк» разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та правил.

АТ "А-Банк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку клієнт збов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно до п. 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором клієнт сплачує банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної місячної процентної ставки, визначеної в тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в тарифах, нараховуються від суми загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою, внаслідок не внесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі. При цьому сторони усвідомлюють та підтверджують, що таке збільшення розміру процентної ставки не є зміною умов цього договору та/або зміною процентної ставки за договором, що здійснюється банком в односторонньому порядку, і відповідно внесення змін до договору не потребується.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 21 липня 2021 року має заборгованість у сумі 28 109,46 грн, яка складається з наступного: 19 331,96 грн, - заборгованість за кредитом; 8 777,50 грн, - заборгованість по відсоткам; 00,00 грн, - штраф. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 разом із судовими витратами у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги банку є недоведеними. До суду не надано доказів отримання відповідачем кредитної картки, розміру кредитного ліміту та його можливої зміни як і не надано інформації про строк дії кредитної картки. Це дає підстави вважати про відсутність будь-якого доказу про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, відсутність інформації про видані відповідачу кредитні картки із зазначенням номеру картки та відсутність інформації щодо виду кредитної картки.

Вказані обставини, на переконання суду, позбавили суд можливості прийняти об`єктивне рішення по даній справі на підставі наявних доказів та встановити розмір фактично отриманих відповідачем коштів.

Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку.

Апелянтом вказано на те, що рішення є таким, що постановлене з порушенням матеріальних норм права, тому скаржник просить апеляційний суд скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку про стягнення заборгованості з відповідача та стягнути судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

В апеляційній скарзі представник банку вказує на те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під підпис факт ознайомлення з такими умовами та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися з їх змінами на сайті банку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Апелянт не погоджується з думкою суду щодо непідписання позичальником тарифів та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки відповідач отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинен сплачувати процентну ставку.

Посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 скаржник вважає безпідставними, оскільки у справі розглядався випадок, коли тарифи банку не було підписано боржником. У даному випадку до матеріалів справи додано не тільки тарифи банку, а і паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого. Паспорт продукту підписано боржником.

Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то на переконання скаржника, такі сумніви є необгрунтованими, проте на підтвердження вірності розрахунку банк надає банківську виписку.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03 серпня 2018 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки.

Підписанням вказаної заяви відповідач погодився на те, що ця заява разом Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписан ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодний з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки із сайту банку. Підписант також зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку. (а.с. 6, зв.)

Відомостей про намір отримати кредитну картку та її тип, розмір кредитного ліміту, розмір процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Крім того 03 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому містяться умови кредитування з видачею кредитних карток «Універсальна» та «Універсальна gold». (а.с. 7)

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав до суду розрахунок заборгованості станом на 21 липня 2021 року, анкету-заяву від 03 серпня 2018 року, паспорт споживчого кредиту від 08 серпня 2018 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», витяг з тарифів користування кредитною карткою «Універсальна».

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03 серпня 2018 року відповідач станом на 21 липня 2 021 року має заборгованість 28 109,46 грн., яка складається з наступного: 19 331,96 грн., - заборгованість за кредитом; 8 777,50 грн., - заборгованість по відсоткам (а.с.5-6).

Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності договірних відносин, заборгованості та її розміру, подав до суду анкету-заяву, паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості. Виписка по кредитному договору, укладеного з ОСОБА_1 , надано банком тільки разом із подачею апеляційної скарги.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) у сукупності з іншими доказами може бути належними доказами щодо фактичного користування позичальником банківськими коштами (існування кредитних правовідносин між сторонами), а також заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц та ін.

Проте така виписка не була надана позивачем до районного суду, що було його процесуальним обов`язком, а нові докази, додані до апеляційної скарги та які не були надані суду першої інстанції, суд не приймає до уваги у силу вимог ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України.

Аргументів щодо обгрунтування причин неподання такого доказу до суду першої інстанції та доказів неможливості подання таких документів до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від волі позивача скаржником не вказано.

У зв`язку із неврахуванням виписки по банківському рахунку як належного та допустимого доказу отримання кредитних коштів та їх використання, колегія суддів вважає, що на підставі наданих позивачем до суду першої інстанції доказів неможливо достовірно встановити існування між сторонами договірних кредитних зобов`язань.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для висновку про їх недоведеність та необгрунтованість, оскільки вони грунтуються лише на припущеннях, про що вірно вказано районним судом в оскаржуваному рішенні.

Аргументи скарги про те, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не може бути застосований судом у даному спорі відхиляються за наступних підстав.

З урахуванням системного тлумачення положень статей 403-404 ЦПК України і статей 13, 36, 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» можна зробити висновок, що у цивільному процесуальному законі визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. В цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати КЦС - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів КЦС.

Таким чином у цьому випадку підлягає застосуванню не позиція, що міститься у наведених скаржником постановах колегії суддів чи судової палати КЦС, а саме висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, який і врахований судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Окрім того такий висновок відповідає принципу юридичної визначеності, бо якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Таким чином аргументи апелянта про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви та погодження з їх умовами та змінами є безпідставними, оскільки банком не надано підписаних позивачем таких Умов та правил. Та висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 серпня 2018 року шляхом підписання заяви та узгодження між сторонами вищевказаних умов договору.

Посилання в апеляційній скарзі на паспорт споживчого кредиту, який за доводами банку містить основні умови кредитування, колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки такий документ не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками.

Так зазначені у цьому документі умови кредитування, в тому числі максимальний розмір кредитного ліміту, розмір обов`язкового щомісячного платежу, процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору стосуються кредитних карток типу і «Універсальна» і «Універсальна голд», а тому не можуть свідчати про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України.

Позивачем у порушення вимог ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами яким саме типом банківської картки користувався відповідач.

Крім того колегія суддів враховує, що хоча паспорт споживчого кредиту і містить підпис відповідача, проте змістом вказаного документу передбачено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеній в цьому документі, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача.

За вказаних обставин вказаний документ не може бути прийнятий судом як беззаперечний та допустимий доказ на підтвердження узгодження між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними кошами, а вимоги банку в цій частині вірно оцінені місцевим судом як необгрунтовані та недоведені.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, в зв`язку із чим судові витрати колегія суддів залишає за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства "Акцент-Банк"- адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді