Справа № 712/7438/21
Провадження № 2/712/2275/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2021 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Назаренко М.О.
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , 22.07.1991 р., де й проживає по теперішній час.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , перебуваючи в шлюбі, разом з їхнім, сином, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримали кімнату в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , згідно ордера від 22.07.1991 року.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено 03.10.1987 року, у місцевому відділі РАЦС по м. Черкаси, Черкаського управління юстиції, актовий запис № 2395, що встановлено Соснівським районним судом міста Черкаси, у рішенні від 29 вересня 2011 року.
Проте рішенням Соснівського районного суду, міста Черкаси, від 29 вересня 2011 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, так як відповідачка фактично створила нову сім`ю, що й було встановлено Соснівським районним судом та викладено в судовому рішенні від 29 вересня 2011 року, у справі № 2-835.
На сьогоднішній день в зазначеній квартирі проживає лише позивач, син та колишня дружина проживали лише до 2013 року, що підтверджується довідкою комітету самоорганізації населення, від 10 червня 2021 року та актом опитування сусідів 09.06.2021 року.
Також свого часу в даній квартирі був зареєстрований ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який теж проживав за адресою АДРЕСА_1 , лише до 2013 року, що підтверджується актом опитування сусідів від 09.06.2021 року та довідкою від 10.06.2021 року.
На сьогоднішній день позивачу не відоме місце знаходження відповідачів, телефонні контакти відсутні, проте вказані особи продовжують бути зареєстрованими по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Соснівського СУБ, від 24.05.2018 року.
Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідачі по справі повторно не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки в судові засідання відповідачі суд не повідомили, своїм правом на надання відзиву на позов не скористалися, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за їх відсутності до суду не скеровували.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, відповідача, в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , 22.07.1991 р., де й проживає по теперішній час.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено 03.10.1987 року, у місцевому відділі РАЦС по м. Черкаси, Черкаського управління юстиції, актовий запис № 2395, що встановлено Соснівським районним судом міста Черкаси, у рішенні від 29 вересня 2011 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебуваючи в шлюбі, разом з їхнім, сином, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримали кімнату в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , згідно ордера від 22.07.1991 року.
Рішенням Соснівського районного суду, міста Черкаси, від 29 вересня 2011 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, так як відповідачка фактично створила нову сім`ю, що й було встановлено Соснівським районним судом та викладено в судовому рішенні від 29 вересня 2011 року, у справі № 2-835.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На сьогоднішній день в квартирі АДРЕСА_2 проживає лише позивач. Син ОСОБА_1 та колишня дружина позивача ОСОБА_2 проживали лише до 2013 року, що підтверджується довідкою комітету самоорганізації населення, від 10 червня 2021 року та актом опитування сусідів 09.06.2021 року.

Також в даній квартирі був зареєстрований ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який теж проживав за адресою АДРЕСА_1 , лише до 2013 року, що підтверджується актом опитування сусідів від 09.06.2021 року та довідкою від 10.06.2021 року.

На сьогоднішній день позивачу не відоме місце знаходження відповідачів, телефонні контакти відсутні, проте вказані особи продовжують бути зареєстрованими по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Соснівського СУБ, від 24.05.2018 року.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинив.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.

Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації без поважної причини більше восьми років. Відповідачі виїхали зі спірної квартири у 2013 році, шість місяців за ними зберігалось право на житло.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.

Відповідно з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2, наймач або член його сім`ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо).

У відповідності з вимогами ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Судом встановлено, що внаслідок розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 перестала бути членом сім`ї позивача, у спірній квартирі відповідач не проживає понад восьми років, її майно у житлі відсутнє, угод щодо певного порядку користування спірною кімнатою та інших умов припинення права користування житлом сторони не укладали.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 самостійно покинули кімнату, кімнатою не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, особистих речей в кімнаті не має.

Відповідачі дане житло покинули самостійно, за весь час житлом не цікавилися. Доказів про те, що відповідачі з поважних причин тимчасово не проживали в спірній кімнаті, останніми не надано.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Відповідно до норм ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає доведеним, що перебування відповідачів на реєстраційному обліку у квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися майном, а відтак вбачає підстави для захисту порушеного права позивача в обраний ним спосіб - шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 19, 76, 81 89, 141, 244, 263-265, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: В.А. Романенко