Провадження № 2/127/4738/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мутовкіній В.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Каленяка Е.А.,

відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Крейдіна В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі у справі є співвласниками вказаної квартири, а саме по 1/6 частці кожен, окрім ОСОБА_2 , якій належить 1/4 частка.

Згідно з довідкою управляючої компанії «Замостя» у спірній квартирі зареєстровано місце проживання двох відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідно до технічного паспорту на квартиру у ній наявні дві житлові кімнати площею 14,4 кв.м. та 12,3 кв.м.

Між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 існує усна домовленість про спільне використання кімнати площею 14,4 кв.м. та балкону 0,8 кв.м., який має вхід лише з цієї кімнати.

Однак між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_5 не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, останні чинять перешкоди позивачу у реалізації її права власності. Позивач змушена проживати за іншою адресою, не має змоги користуватись та розпоряджатись належним їй майном.

За захистом свого порушеного права позивач звернулась до суду із цим позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом від 16.09.2020, відповідно до якого виділити у користування позивача та відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 кімнату №4 загальною площею 14,4 кв.м. та балкон 0,8 кв.м., а у користування відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 кімнату №5 загальною площею 12,3 кв.м., у спільному користуванні сторін залишити кухню площею 6,3 кв.м., коридор площею 6,7 кв.м. та санвузол площею 2,2 кв.м.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Каленяк Е.А. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.1-5).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Крейдін В.О. позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у запереченнях на позов (а.с.109-111, 115-117).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України, у якій позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити (а.с.87, 89).

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 2008 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності (по 1/6 частки) позивачу, відповідачам та ОСОБА_6 (а.с.12).

Згідно із свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 06 лютого 2017 року, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісєєвою Т.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №3-94, після смерті ОСОБА_6 її спадкоємцями є доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кожна в 1/2 частці. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.13).

Таким чином позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 належить по 1/4 частки квартири, а відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - по 1/6 частки.

Зі змісту технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що вона складається із таких приміщень: коридор №1 площею 6,7 кв.м., санвузол №2 площею 2,2 кв.м., кухня №3 площею 6,3 кв.м., кімната №4 площею 14,4 кв.м., кімната №5 площею 12,3, балкон №б/н площею 0,8 кв.м. (а.с.14-18).

Таким чином, з урахуванням розміру часток у спільній частковій власності на квартиру, сторони мають право на житлову площу у розмірі: ОСОБА_1 - 6, 675 кв.м., ОСОБА_2 - 6, 675 кв.м., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - по 4, 45 кв.м.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

При встановленні порядку користування майном кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина майна з урахуванням його частки в праві спільної власності на нього. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 127/7320/13-ц (провадження № 61-18125св18).

За правилами статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (ст.47 ЖК УРСР).

Пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканською Радою професійних спілок від 11.12.1984 року №470 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами.

Відповідно до постанови №21 виконкому Вінницької обласної ради та президіуму обласної ради профспілок від 10.01.1985 підставою для взяття на квартирний облік для поліпшення житлових умов являється 6,5 кв.м. жилої площі на кожного із членів сім`ї.

На даний час в спірній квартирі, житлова площа якої 26,7 кв.м., необхідне місце проживання п`ятьох осіб, тобто на одну особу припадає 5,34 кв.м. при нормі жилої площі 13,65 кв.м. на одну особу та обов`язкової площі - 6,5 кв.м, що не відповідає інтересам всіх співвласників.

Слід зазначити, що при визначенні порядку користування жилим приміщенням, доцільно враховувати фактичне користування приміщенням, що склалося між співвласниками та не порушує їх прав.

Так, відповідач ОСОБА_2 фактично користується всією квартирою, проводить поточний ремонт у ній. Позивачка ОСОБА_1 фактично у квартирі не проживає, а мешкає разом із дітьми та чоловіком у іншій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Дана квартира належить на праві власності її чоловіку.

На підтвердження існування перешкод у користуванні квартирою позивач та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 суду будь-яких доказів не надали.

Також відповідно до п.52 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ,затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї.

Із урахуванням того, що вказана норма щодо неможливості надання в користування одного житлового приміщення особам різної статі старше 9 років (крім подружжя), хоч і регулює порядок надання житла у будинках державного і громадського житлового фонду, проте за аналогією закону, вона підлягає застосуванню і у випадках встановлення порядку користування житловими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

У даному випадку суд також враховує, що сторони є особами різної статі, а за запропонованим позивачами порядком користування жилим приміщенням, неможливо буде забезпечити користування кімнатою особами однієї статі.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги про виділення позивачу та відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у користування балкону, оскільки балкон - є приміщенням загального користування, а одноособове користування балконом буде порушувати право інших мешканців цієї квартири на користування останнім в побутових потребах, що є неприпустимим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що по запропонованому позивачем варіанту визначити порядок користування квартирою неможливо, оскільки такий порядок призведе до погіршення житлових умов відповідачів. Інших варіантів порядку користування спірною квартирою, позивачем надано не було, а відтак позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп, від сплати якого її було звільнено згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.319, 356, 358 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 136-137, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 27 жовтня 2021 року.

Суддя