Справа № 520/5345/18
Провадження № 6/947/188/21
УХВАЛА

05.10.2021

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

За участю:

Представника заявника адвокату Гросу В.Є.

Представника заінтересованої сторони стягувача ОСОБА_1 адвоката Аверіної В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визначення частки боржника та звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 19.02.2021 року звернувся приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. із поданням про визначення частки боржника ОСОБА_2 у нерухомому майні: земельної ділянці площею 0,050 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді ѕ частини даної земельної ділянці, та звернення стягнення на нерухоме майно боржника яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: 3/4 ( три четвертої) частки земельної ділянки загальною площею 0,050 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні заявника знаходиться зведене виконавче провадження №59870226 з примусового виконання виконавчого листа №520/5345/18 виданого 14.08.2019 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 5753000,00 грн. та виконавчого листа №520/5345/18 виданого 14.08.2019 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 9252,40 грн.

Під час примусового виконання було з`ясовано про відсутність у боржника грошових коштів, доходу та іншого рухомого або нерухомого майна окрім 1/2 частини житлового будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який не був зареєстрований за боржником у встановленому законом порядку, та на яке ухвалою від 28.10.2019 року, зміненою частково у мотивувальної частині постановою Одеського апеляційного суду 12.08.2020 року , було звернуто стягнення. Однак відсутність вирішення питання про визначення частки земельної ділянки яка належить боржнику та вирішення питання про звернення стягнення на визначену частку не дозволяю належним чином здійснити процедуру звернення стягнення на частину будинку.

Як встановлено у судовому засіданні рішенням Київського райсуду м. Одеси від 02 листопада 2018 року по цивільної справі № 520/5345/18 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 753 000 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8 800 грн і сплати за витребування доказів у розмірі 352,40 грн, а всього 9 252,40 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2019 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року змінено в частині мотивування, в іншій частині залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року з урахуванням змін, внесених постановою суду апеляційної інстанції, та постанову Одеського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишено без змін, та поновлено виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року.

14 серпня 2019 року Київським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду були видані виконавчі листи, які знаходяться на примусовому виконанні у приватного виконавця.

21 серпня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у загальній сумі

6 339 477,64 грн.

Постановою приватного виконавця від 21 серпня 2019 року звернуто стягнення на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 6 339 477,64 грн.

Під час примусового виконання рішення приватним виконавцем було з`ясовано, що Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2011 року ОСОБА_2 виділено 1/2 частину житлового будинку літ «А», загальною площею 282,0 кв. м, розташованого на земельній ділянці площею 0,050 га по АДРЕСА_1 та визнано право власності на частку у вищезазначеному будинку, яке належним чином зареєстровано за ОСОБА_2 не було.

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 08 липня 2019 року звернулась із заявою про скасування раніше зареєстрованого права власності на 1/2 частку житлового будинку літ «А», загальною площею 282 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 .

09 липня 2019 року право власності скасовано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року було задоволено подання приватного виконавця, та звернуто стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 , яке не зареєстроване в установленому законом порядку на Ѕ частку домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ., на підставі того, що 1/2 частина домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , фактично належить ОСОБА_2 , проте у встановленому законом порядку не зареєстровано, що є перешкодою для приватного виконавця вчинити стягнення на таке майно. Враховуючи відсутність іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вказаного подання.

Вищевказана ухвала суду в частині задоволення подання та звернення стягнення на зазначене нерухоме майно була залишена без змін постановою від 12.08.2020 року а також постановою Верховного суду від 31.03.2021 року.

Також як і на домоволодіння так і на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ., на який розташований будинок на 1/2 якого звернуто стягнення, ОСОБА_2 не зареєструвала своє право власності, а тому під час розгляду даного подання необхідно вирішити питання визначення частки яка фактично належить боржнику та вирішити питання про можливість звернення на даний об`єкт нерухомості , який не зареєстрований за боржником у законному порядку, стягнення в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду у порядку примусового виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець визначив, у якому порядку звертається стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи.

Частинами третьою-четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з вимогами частини десятої - одинадцятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Частиною першою ст. 181 Цивільного кодексу земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, віднесено до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість).

У свою чергу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 цього Кодексу).

Крім того, цивільне законодавство виокремлює «складові частини речі» та «складні речі». Так, згідно зі ст. 187 Цивільного кодексу складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 Цивільного кодексу).

Враховуючи вищезазначене, суд вважає визначеним, що житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки.

Водночас якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (частина перша ст. 188 Цивільного кодексу).

Фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже будинок (будівлю, споруду) неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того чи іншого об`єкта нерухомості, розміщеного на ній.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що земельна ділянка на якої розташований житловий будинок , на який в свою чергу звернуто стягнення у порядку виконання рішення суду, також підлягає стягненню як єдина складова об`єкта нерухомості.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом ( ч.1 ст. 357 ЦК України ).

Спірна земельна ділянка належала ОСОБА_4 , та після його смерті як спадкове майно перейшло до спадкоємців.

Відповідно до листа Київської державної нотаріальної контори ум. Одесі від 31.08.2021 року №5833/01-16, який надійшов 28.09.2021 року до приватного виконавця Парфьонова Г.В. склад спадкоємців у спадкової справі №1240/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за заповітом, а також ОСОБА_2 , яка за законом має право на обов`язкову частину.

Відповідно до вимог ч. ст.. 1241 та ч.1 ст. 1267 ЦК України обов`язкова частина ОСОБА_6 складає 1/4 частину від спадщини а відповідно спадкоємцем інших ѕ є ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом.

Таким чином суд приходить до висновку, що частка боржника ОСОБА_2 у нерухомому майні: земельної ділянці площею 0,050 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді ѕ частини даної земельної ділянці.

Керуючись ст. ст. 353,354, 440,443 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визначення частки боржника та звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - задовольнити.

Визначити частку боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) у нерухомому майні: земельної ділянці площею 0,050 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді ѕ частини даної земельної ділянці.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ), яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: 3/4 ( три четвертої) частки земельної ділянки загальною площею 0,050 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в Одеський апеляційний суд через Київський районний суд м. Одеси, або безпосередньо до апеляційного суду, протягом п`ятнадцяті днів з дня підписання суддею повного тексту.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяті днів з дня вручення йому повного тексту ухвали.

Повна ухвала суду виготовлена 11.10.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.