Справа № 182/3578/21
Провадження № 2/0182/2188/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.11.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 03.06.2021 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просив суд:

- зобов`язати відповідача відновити йому безпреривний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років;

- здійснити перерахунок надбавки за вислугу років.

Свої вимоги мотивує наступним.

12.08.1997 року на підставі наказу № 212 його було прийнято на посаду монтера колії 3-го розряду Нікопольської дистанції колії Придніпровської залізниці. На підприємстві він займав різні посади: бригадир колії, шляховий майстер, старший шляховий майстер, заступник начальника дистанції колії.

Наказом № 339/ос від 30.11.2011 року його було призначено на посаду начальника «Нікопольська дистанція колії» державного підприємства «Придніпровська залізниця».

01.12.2015 року державне підприємство «Придніпровська залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено регіональну філію «Придніпровська залізниця». Відокремлений структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» державного підприємства «Придніпровська залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

27.12.2018 року регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було перейменовано у регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

07.03.2019 року на підставі наказу № НОК 136/ос від 19.02.2019 його було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Підставою такого рішення стали сімейні обставини та те, що його робота пов`язана з регулярними відрядженнями і часто робочий день ненормований. Тому він був вимушений звільнитися і влаштуватися на іншу роботу, з регулярним графіком.

Станом на дату звільнення його безперервний стаж роботи на залізничному транспорті становив 21 рік 6 місяців 20 днів.

Але наприкінці 2020 року у нього змінилися сімейні обставини та знову з`явилася можливість їздити у відрядження, тому він повернувся на роботу до «Придніпровської залізниці».

На підставі наказу № НОК-1287/а від 02.12.2020 року його було призначено на посаду начальника структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

У березні 2021 року він звернувся до голови комісії з питань оплати праці працівникам регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявою про відновлення йому безперервного стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років. У своїй заяві він надав пояснення, що звільнився із займаної посади через складні сімейні обставини, тобто обставини, які від нього не залежали. Вважав, що наведені ним доводи є достатніми для відновлення безперервного стажу роботи.

Однак у квітні 2021 року ним отримано лист № НОТ-37/167 від 31.03.2021 Служби організації праці, заробітної плати і структур управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», до якого був доданий витяг з протоколу № 3 засідання комісії з питань оплати праці працівників від 25.03.2021 року, відповідно до якого комісія не знайшла підстав для задоволення його заяви про повернення стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років. Жодної мотивації відмови у задоволенні його заяви у листі не було наведено.

Вважає, що такі дії Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» є незаконними та безпідставними.

Враховуючи вказані обставини, він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою про відкриття провадження від 17.06.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

19.07.2021 року уповноваженим представником Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», С.А. Деянкова подано до суду відзив на позовну заяву (а. с. 130-135), згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Умови встановлення, відновлення, визначення безперервного стажу роботи, якйй дає право на отримання надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту регламентований Положенням про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженим наказом від 28.12.2001 № 743-Ц «Про порядок виплати надбавки за вислугу років».

Пункт 7 вказаного Положення визначає, що при звільненні працівника за власним бажанням, крім раніше зазначених випадків, стаж роботи для виплати надбавки за вислугу років не зберігається.

Раніше зазначеним випадком, про який йде у наведеному пункті 7 Положення є, зокрема, влаштування на роботу, яка дає право на отримання надбавки за вислугу років, після звільнення з роботи за власним бажанням в зв`язку з переведенням чоловіка (дружини) на роботу в іншу місцевість, якщо перерва в роботі не перевищила трьох місяців.

Пункт 4.12 Положення передбачає, що стаж роботи, що дає право на отримання надбавки за вислугу років не переривається (тобто може бути поновлений у разі повторного працевлаштування) в інших випадках перерви залізничного стажу, визначених комісією обгрунтованими для задоволення заяви пріцівника в разі працевлаштування на роботу, яка дає право на отримання надбавки за вислугу років.

З системного налізу вказаних норм та Положення в цілому вбачається, що основним критерієм для прийняття рішення про поновлення або не поновлення стажу який дає право на виплату надбавки на вислугу років є підстава перерви такого стажу.

Абзац 3 п. 24 Положення імперативно визначає, що у випадках звільнення за власним бажанням, крім причин визначених за текстом (розділи 3 і 4), стаж роботи для виплати надбавки за вислугу років не відновлюється.

Так, у березні 2019 року позивач звернувся до директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця» із заявою від 15.02.2019 року про звільнення за власним бажанням 07.03.2019 року. Будь-які підстави такого звільнення, зокрема, щодо необхідності догляду за хворими членом родини позивач не зазначав.

Відповідно до наказу від 19.02.2019 року за № НОК-136/ОС позивача було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, без значення будь-яких поважних причин. Відповідні записи про підставу звільнення наявні і в трудовій книжці позивача. Поряд з цим, ст. 38 КЗпП України передбачає, зокрема, привілейовану можливість звільнення за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи. Як вказано вище, позивач про такі обставини у своїй заяві від 15.02.2019 року не зазначав, що свідчить про випадок класичного звільнення за власним бажанням.

Посилання позивача на п. 4.5. Положення, який передбачає можливість відновлення надбавки за вислугу років, у разі якщо працівник звільнився з роботи за станом здоров`я, сімейними обставинами або з інших поважних причин, є безпідставним, оскільки як вказано вище підставою для звільнення позивача було власне бажання.

При цьому твердження позивача про те, що причиною прийняття рішення про звільнення за власним бажанням стала велика кількість відряджень, яка унеможливлювала здійснювати належний наглад за хворим членом сім і не є слушними, оскільки від загальної кількості робочих днів за період з 01.01.2017 року по 07.03.2019 року кількість днів у відрядженні становила лише 10,6 %.

Також посилається, що за період з 07.03.2019 року до березня 2021 року у позивача тричі змінювались підстави його звільнення у березні 2019 року.

Крім того, вважає, що позивачем порушено строки звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні його вимог.

Так, вперше із заявою про відновлення стажу, що дає право на отримання надбавки за вислугу років позивач звернувся у грудні 2020 року. Відповідно до протокольного рішення засідання комісії з питань оплати праці працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця» від 24.12.2020 року у відновленні стажу роботи, який дає право на виплату надбавки за вислугу років позивачу було відмовлено.

Про таке рішення позивачу стало відомо щонайменше у січні 2021 року, а з позовна заява датована 02.06.2021 року, тобто позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.221 КЗпП України, трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин.

Так, відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 з датою заповнення 25.10.1996 року, позивач ОСОБА_1 , згідно наказу № 212 від 11.08.1997 року, з 12.08.1997 року був прийнятий на посаду монтера колії 3-го розряду Нікопольської дистанції колії Придніпровської залізниці (а.с.7). На підприємстві позивач займав різні посади: бригадир колії, шляховий майстер, старший шляховий майстер, заступник начальника дистанції колії, що підтверджується записами його трудової книжки.

Наказом № 339/ос від 30.11.2011 ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника «Нікопольська дистанція колії» державного підприємства «Придніпровська залізниця» (а.с. 8).

01.12.2015 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено регіональну філію «Придніпровська залізниця». Відокремлений структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

27.12.2018 року регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було перейменовано у регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

07.03.2019 року на підставі наказу № НОК 136/ос від 19.02.2019 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та на підставі наказу № НОК-1287/а від 02.12.2020 року ОСОБА_1 було призначено з 04.12.2020 року на посаду начальника структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується відповідними записами його трудової книжки (а.с. 9-10).

Згідно довідки структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії «Приднапровська залізниця» з 12.08.1997 року по 07.03.2019 року, безперервний стаж роботи ОСОБА_1 на залізничному транспорті становив 21 рік 6 місяців 20 днів (а.с. 18).

На звернення ОСОБА_1 до голови комісії з питань оплати праці працівникам регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявою про відновлення йому безперервного стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років, позивачем тримано лист № НОТ-37/167 від 31.03.2021 року Служби організації праці, заробітної плати і структур управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», до якого був доданий витяг з протоколу № 3 засідання комісії з питань оплати праці працівників від 25.03.2021 року, відповідно до якого комісія не знайшла підстав для задоволення його заяви про повернення стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років (а.с. 21-23).

Також 08.04.2021 року позивачу було направлено лист Стурктурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» від 08.04.2021 роуц за № 073, згідно якого позивачу відказано у нарахуванні надбавки за вислугу років, з урахуванням стажу попередньої роботи на підприємствах залізничного транспорту, згідно прийнятого рішення комісії з питань оплати праці працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 25.03.2021 року, витяг з протоколу № 3 (а.с. 17).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 посилався, що його звільнення відбулося у зв`язку зі складними сімейними обставинами, у своїй заяві він надав пояснення, що звільнився із займаної посади через обставини, які від нього не залежали (а.с. 12-14), вважає, що наведені ним доводи є достатніми для відновлення безперервного стажу роботи.

За змістом частини 1 статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Так, ч.1 ст.15 ЗУ "Про оплату праці" передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Умови встановлення, відновлення, визначення безперервного стажу роботи, якйй дає право на отримання надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту регламентований Положенням про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженим наказом від 28.12.2001 № 743-Ц «Про порядок виплати надбавки за вислугу років» (далі Положення).

Згідно п.1 Положення надбавка за вислугу років встановлюється в залежності від безперервного стажу роботи в підприємствах, організаціях та структурних підрозділах залізничного транспорту.

П. 11 Положення передбачено, що при виникненні у працівника права на отримання набавки за вислугу років протягом календарного року, перша виплата проводиться за місяць, який слідує за місяцем, в якому виникло право на її отримання.

Згідно з п. 18 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту, який діяв на момент встановлення позивачеві надбавки за вислугу років, безперервний стаж роботи для виплати надбавки за вислугу років визначається комісіями з установлення трудового стажу. Приписами п.24 вказаного Положення передбачено, що в окремих випадках комісія підприємства (відособленого структурного підрозділу) може, за погодженням з комісією вищестоящого органу, приймати рішення щодо збереження безперервного стажу роботи для виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємства при їх переведенні з одного підприємства на інше і, першу чергу, кадровим залізничникам, тимчасово, в силу виробничої необхідності або з інших поважних причин, переведених на підприємства залізничного транспорту на роботи, які не дають права на отримання надбавки за вислугу років.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Разом з цим, відповідно до п. 4.5. Положення, при поверненні на роботу, яка дає право на отримання надбавки за вислугу років, з якої працівник за станом здоров`я, сімейними обставинами або з інших поважних причин був переведений на тому ж або іншому підприємстві на роботу, яка не дає права на отримання цієї надбавки.

Також згідно п. 4.12 Положення, в інших випадках перерви залізничного стажу, визначених комісією обгрунтованими для задоволення заяви працівника в разі влаштування на роботу, яка дає право на отримання надбавки за вислугу років (Наказ Укрзалізниці № 335-Ц від 28.12.2001).

Таким чином, при поверненні на роботу працівників залізничного транспорту комісіям з установлення трудового стажу надано право приймати рішення про зарахування до безперервного трудового стажу періоду попередньої роботи, якщо вони вважають перерву в роботі на залізничному транспорті обґрунтованою. В даному випадку є визначальним момент набуття працівником необхідного для відповідного розміру надбавки стажу, а не момент прийняття роботодавцем рішення, яким встановлено його безперервність.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, згідно з п.2.2.2 та 2.3.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, до фонду оплати праці відноситься премії та винагороди, у тому числі за вислугу років та винагороди за підсумками роботи за рік, а також щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи).

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Оцінюючи встановлені судом обставини та дослідивши матеріали справи (а.с. 12-26), суд у відповідності із ст.ст.77, 78 ЦПК України вважає їх належними і допустимими доказами, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані відповідачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 звільнився 07.03.2019 року із займаної посади через складні сімейні обставини, тобто обставини, які від нього не залежали, а тому вважає, що наведені ОСОБА_1 доводи є достатніми для відновлення його безперервного стажу роботи.

При цьому, доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

Враховуючи, що предметом позову по даній справі є рішення комісії з питань оплати праці працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 25.03.2021 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 03.06.2021 року, тобто в межах строку, передбаченого законом.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безпреривний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років.

Зобов`язати Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахунок надбавки за вислугу років.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева