Провадження № 22-з/801/128/21
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

19 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 заяву адвоката Браславця Яна Юрійовича про вирішення питання розподілу судових витрат, понесених відповідачами

у справі № 127/20056/20 за позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, про знесення самовільно збудованої господарської будівлі, заборону вчиняти дії,

встановив:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2021 року позов у вказаній цивільній справі задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розведення, утримання та забій свиней на території будинковолодінь за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , без дотримання вимог ст. 34 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» та Глави 7 Ветеринарно-санітарних правил для боєнь, забійно-санітарних пунктів господарств та подвірного забою тварин, затверджених наказом Державного департаменту ветеринарної медицини № 4 від 14.01.2004; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з відповідачів на користь виконавчого комітету Вінницької міської ради по 1051 грн. судового збору.

05 липня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено додаткове рішення у цій справі, яким стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2021 року не було вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2021 року виправлено арифметичні помилки, допущені у додатковому рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2021 року та замінено по тексту додаткового рішення, у тому числі, у абзацах другому та третьому резолютивної частини число «5 000» на число «10 000».

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2021 року та ухвалу цього ж суду від 28 липня 2021 року - скасовано, а провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено позивачу Вінницькій міській раді, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею цієї постанови звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

05 жовтня 2021 року адвокат Браславець Я. Ю. звернувся до Вінницького апеляційного суду з заявою про вирішення питання розподілу судових витрат, понесених відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на отримання професійної правничої допомоги у загальній сумі 30 000,00 грн та сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 6 306,00 грн, посилаючись на норми частини дев`ятої статті 141 ЦПК України та частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України

Подана заява мотивована тим, що відповідно до вимог статті 175 ЦПК України на стадії підготовки та подання цього позову на Вінницьку міську раду, як на заявника, а також суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок із визначення юрисдикції наявного між сторонами спору, чого зроблено не було, що в свою чергу призвело до неправильного та необґрунтованого подання позовної заяви.

Представник Вінницької міської ради Сторчак Т. В. подала заперечення на вказану заяву, просить відмовити у задоволенні клопотання про вирішення розподілу судових витрат, понесених відповідачами у справі № 127/20056/20. Зазначає, що саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Звертає увагу, що заявлені адвокатом Браславцем Я. Ю. до відшкодування витрати є абсолютно неспівмірними зі складністю цієї справи, обсягом послуг і реальним (дійсним) часом, затраченим на надання відповідних послуг адвокатом; такі витрати не відповідають критерію їх реальності (дійсності) та розумності їх розміру.

У судовому засіданні адвокат Браславець Я. Ю. вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити.

Представник Вінницької міської ради Сторчак Т. В. подала заяву в якій просить судове засідання провести без участі представника позивача та відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду заяви повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши вказані у заяві підстави для ухвалення додаткового рішення, судова колегія дійшла висновку про наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як було зазначено, постановою Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2021 року та ухвалу цього ж суду від 28 липня 2021 року - скасовано, а провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порядок розподілу судових витрат між учасниками справи в цивільному процесі регламентовано статтями 141-142 ЦПК України, положення яких серед іншого передбачають можливість компенсації судових витрат у разі закриття провадження у справі.

Зокрема частина п`ята статті 142 ЦПК України передбачає право відповідача у випадку закриття провадження у справі заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 308/9100/19-ц (провадження № 61-6095св20) та від 01 липня 2021 року у справі № 2602/5042/12 (провадження № 61-6673св21).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою статті 142 ЦПК України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частина шоста статті 142 ЦПК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. Цивільний процесуальний Кодекс передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Сам по собі факт закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу. Аналогічний за змістом висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 640/1029/18 (провадження № 14-443цс19), від 12.05.2020 у справі № 464/104/16-ц.

Стягнення з позивача понесених учасниками справи судових витрат, зокрема, у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, а за змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених учасникам справи витрат, пов`язаних з розглядом справи, останнім згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, частиною першою статті 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України.

Проте заява адвоката Браславця Я. Ю. про вирішення питання розподілу судових витрат, понесених відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доводів про необґрунтованість дій позивача Вінницької міської ради при поданні позову у вересні 2020 року не містить, не встановив фактів зловживання позивачем своїми процесуальними правами і Вінницький апеляційний суд при закритті провадження у справі постановою від 21 вересня 2021 року.

Оскільки закриття провадження у цій справі та подальше її направлення за встановленою юрисдикцією не підтверджує необґрунтованість дій позивача або зловживання ним своїми процесуальними правами, підстави для покладення на позивача витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України відсутні.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тому судовий збір, сплачений щодо позовних вимог, за якими провадження у цій справі закрито, повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Ураховуючи викладене, заява про вирішення питання розподілу судових витрат, понесених відповідачами у справі № 127/20056/20 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 270, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

У задоволенні заяви адвоката Браславця Яна Юрійовича про вирішення питання розподілу судових витрат, понесених відповідачами у справі № 127/20056/20 за позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, про знесення самовільно збудованої господарської будівлі, заборону вчиняти дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 21 жовтня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

В. В. Сопрун