Номер провадження: 22-ц/813/8732/21
Номер справи місцевого суду: 947/5258/21
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради (треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Одеської міської ради) про визнання протиправним і скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Калашнікової О.І. 27 квітня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради (треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Одеської міської ради) про визнання протиправним і скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування (а.с. 2-10).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 2015 рік. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Одеської міської ради про надання висновку на підтвердження місця проживання малолітньої дитини для тимчасового виїзду за межі України. 29 січня 2021 року Служба у справах дітей Одеської міської ради надала висновок про підтвердження проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю для його тимчасового виїзду за межі України. 05 лютого 2021 року Київська райадміністрація, як орган опіки та піклування, розпорядженням за №81-01р затвердила висновок Служби у справах дітей Одеської міськради про підтвердження проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2011 року народження, разом з матір`ю ОСОБА_1 для його тимчасового виїзду за межі України.

Позивач доводив, що розпорядження органу опіки та піклування не відповідає фактичним обставинам, суперечить правам та інтересам малолітнього сина ОСОБА_4 , 2011 року народження, і перешкоджає позивачу реалізувати у повному обсязі батьківські права та обов`язки щодо малолітнього сина. Так, дитина з матір`ю знаходиться періодично, коли ОСОБА_1 перебуває в Україні. ОСОБА_1 підтримує фактичні шлюбні стосунки з громадянином Республіки Польща і майже постійно там і проживає. Хлопчик з понеділка по п`ятницю живе з дідом і бабою, а з п`ятниці по неділю з ним батьком. І саме вони: дід, баба і батько переймаються питаннями утримання і виховання дитини. ОСОБА_1 має намір вивезти сина на постійне проживання до Польщі, а він батько заперечує, тому мати і звернулась до служби у справах дітей з заявою про підтвердження місця проживання малолітньої дитини, вказавши про відсутність спору щодо місця проживання дитини. Позивач звернув увагу суду, що він ніколи не перешкоджав тимчасовим поїздкам дитини за межі України разом з матір`ю з метою відпочинку та оздоровлення і надавав відповідні нотаріально посвідчені заяви. Наразі мати бажає вивезти дитину за кордон і позбавити батька приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з ним. На підставі викладеного, ОСОБА_2 вимагав визнати розпорядження органу опіки та піклування неправомірним і скасувати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним і скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування від 05.02.2021 року за №81-01р. «Про затвердження висновку служби у справах дітей Одеської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України» (а.с. 186-190).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 194-196).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявлених позовних вимог є визнання протиправним і скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, від 05 лютого 2021 року за №81-01р. «Про затвердження висновку служби у справах дітей Одеської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України».

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, у тому числі, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 19 ЦПК України, як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Київська районна адміністрація Одеської міської ради,відповідно до положень Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 34 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення, у встановленому законодавством порядку, питань опіки і піклування.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією відповідачем Київською районною адміністрацією Одеської міської радипередбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо вирішення, у встановленому законодавством порядку, питань опіки і піклування. Здійснення таких повноважень означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже, і публічно-правову природу таких правовідносин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку що спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно вирішення, у встановленому законодавством порядку, питань опіки і піклування. Справа за позовом до такого суб`єкта владних повноважень, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 255, 256,367, 368, 374, 377, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради (треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Одеської міської ради) про визнання протиправним і скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування- закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_2 про наявність у нього права, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови, звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе