Справа № 445/699/21
провадження № 2/445/394/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип`яка П. В.

за участі секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.

представника відповідачки ОСОБА_1

представників третіх осіб:

представниці служби у справах дітей

Глинянської міської ради Львівської області Іваськів Х.Т.

представниці комунального закладу «Центр

надання соціальних послуг Золочівської

міської ради Золочівської міської ради

Золочівського району Львівської області Дужої О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації, комунальний заклад «Центр надання соціальних послуг Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Личаківська районна адміністрація Львівської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову зазначає, що ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_5 , який перебував в будинку дитини при Чорноморській виправній колонії № 74. Малолітній ОСОБА_5 має статус дитини позбавленої батьківського піклування. Він влаштований в дитячий будинок сімейного типу ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Також зазначає, що ОСОБА_4 не виконує жодного з покладених на батьків обов`язків. Після звільнення з місць позбавлення волі не виявила бажання забрати дитину із дитячого будинку сімейного типу, а на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому розглядалося питання щодо доцільності надання висновку про позбавлення її батьківських прав, жодного разу не з`явилася.

Позивач не забезпечив явку свого представника у жодне із судових засідань, подав клопотання про розгляд справи без участі його представника, за наявними в матеріалах справи документами.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив не позбавляти ОСОБА_4 батьківських прав та відмовити у задоволенні позову, оскільки вона працевлаштувалася, проводить ремонт за місцем проживання, після завершення якого має намір забрати сина на своє виховання та утримання.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні 06.09.2021 надала пояснення, що ОСОБА_2 , після виходу з місця позбавлення волі лише один раз відвідала сина (на початку вересня 2020 року) та подарувала йому іграшку. В січні 2021 року позивачка зателефонувала до дитини і вони порозмовляли. Більше жодного разу вона не навідувала сина, навіть коли приїжджала у м. Золочів на судові засідання. Жодних коштів на його утримання не надає, не намагається встановити з ним більш тісного контакту, не цікавиться навчанням сина. Дитина просить не віддавати його нікому і боїться що його мама може зробити йому щось погане. Хлопчик складний, з ним працюють психіатри.

Представниця третьої особи комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Золочівської міської ради Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області позові підтримала.

Представниця служби у справах дітей Глинянської міської ради Львівської області в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 проживає у м. Глиняни. Для виховання та розвитку дітей у помешканні, в якому вона проживає, не створено необхідних умов.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була засуджена вироком Личаківського районного суду м. Львова від 04 липня 2011 року за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі та звільнена з місця позбавлення волі 06 серпня 2020 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю вказана ОСОБА_2 .

Реєстрація народження ОСОБА_5 проведена згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері, що вбачається із листа Галицького відділу ДРАЦС Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Відповідно до інформації наданої відділенням соціальної робити КЗ «Центр надання соціальних послуг Золочівської міської ради» Золочівського району Львівської області від 09.02.2021 № 2, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з трирічного віку перебуває на вихованні у дитячому будинку сімейного типу, вихователькою якого є сестра ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ), яку він і вважав мамою. Про біологічну матір дізнався з розповідей мами-виховательки, коли засуджена ОСОБА_2 почала телефонувати та просити про спілкування з сином, дитині було важко спілкуватися ще з однією мамою, зовсім незнайомою йому. ОСОБА_2 розмовляла російською мовою, незрозумілою дитині. Телефонні розмови були вимушені, нецікаві дитині, часто мали негативні наслідки, які виражалися у поведінкових реакціях. Згодом, причиною небажання спілкуватись був острах, що дуже скоро його забере ця невідома мама. За результатами проведення психодіагностики хлопця, психологом відділення соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області» встановлено, що особиста прихильність дитини до біологічної матері відсутня. На малюнку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » хлопчик намалював не біологічну маму, а маму-виховательку, яку вказав як найбільш значимого, емоційно-близького та привабливого члена сім`ї. Емоційний зв`язок біологічної матері і дитини знаходиться на дуже низькому рівні. На запитання про останню зустріч із мамою, ОСОБА_7 довго не міг пригадати, як все відбувалось, розповідав неохоче. Під час бесіди спостерігався психологічний дискомфорт у дитини, що проявлявся у поведінці та міміці. Із слів мами-виховательки, ОСОБА_7 самостійно не згадує та не цікавиться біологічною мамою. Під час зустрічі дитини із ОСОБА_2 , у дитини проявлялось відчуття тривоги та страху. А в телефонних розмовах хлопчик не проявляв зацікавленості, відповідав на запитання матері коротко, не підтримував діалогу, хотів швидше закінчити розмову. Бажання самостійно зателефонувати до мами, чи зустрічатись з нею не проявляв. На даний час, ОСОБА_7 вважає рідною сім`ю в дитячому будинку сімейного типу і не хоче щось змінювати. На запитання про бажання хлопчика дізнатись про матір більше, ближче познайомитись, спілкуватись, частіше зустірчатись ОСОБА_7 відповів негативно.

Із заяви мами-виховательки дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_3 від 08 квітня 2021 року вбачається, що мати ОСОБА_5 ОСОБА_2 , після виходу з місця позбавлення волі один раз відвідала сина (на початку вересня 2020 року) та подарувала йому іграшку. В подальшому, у січні 2021 року мама зателефонувала до дитини і вони порозмовляли. Дитина просить не віддавати його нікому і боїться що його мама може зробити йому щось погане.

Із характеристики про стан навчання, виховання і розвиток дитини вихованця дитячого будинку сімейного типу, виданої Золочівським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів «Школа Радості» - дошкільний навчальний заклад» Золочівської РДА Львівської області від 08.04.2021 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та виховується у дитячому будинку сімейного типу ( АДРЕСА_1 ), опікуном є ОСОБА_3 , яка систематично відвідує класні батьківські збори, шкільні свята, постійно цікавиться навчання хлопчика. Мати ОСОБА_2 участі в освітньому процесі сина ОСОБА_5 не бере.

Окрім цього, із акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 вбачається, що на час перевірки в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в такому дійсно проживає ОСОБА_2 , житло потребує капітального ремонту, а для виховання та розвитку дітей не створено належних умов.

Висновком Служби у справах дітей Личаківського району департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 07.04.2021 №8 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_8 щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток.

Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Відповідно до абз. 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідачка протягом тривалого часу, а саме з моменту звільнення із місця позбавлення волі, а саме з 06 серпня 2020 року ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого сина, не вживає жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажає їх виконувати, не спілкується із сином в обсязі достатньому для відновлення тісних родинних відносин, не цікавиться навчанням сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не надає жодних коштів на утримання сина.

Окрім того, суд враховує, що відповідачка пропрацювавши лише два місяці звільнилася із роботи, належних умов для приживання дитини за місцем свого проживання не створила.

Враховуючи наведені вище обставини суд приходить до переконання про підставність позову в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , оскільки встановлено, що протягом тривалого часу, відповідачка без жодних поважних причин не виконує обов`язків матері по вихованню, утриманню дитини, самоусунулась від виконання таких по відношенню до сина, а тому її слід позбавити батьківських прав.

Що стосується вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 , 13.11.2010, то суд враховує наступні обставини.

Так, судом встановлено, що відповідачка самоусунулась від обов`язку по утриманню дитини, жодних коштів на його утримання не надає.

У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов`язку.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд погоджується з думкою позивача про стягнення таких у твердій грошовій сумі, оскільки відповідачка постійних, стабільних доходів не має.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає доцільним задоволити вказані вимоги, та ухвалити про стягнення на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 13.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів,визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками,може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір.

Також, згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.12,13,263-265,280,282,284,289 ЦПКУкраїни,ст.ст.150,152,155,164 ,165,166,180,181,182,183,191,192 СК України,

у х в а л и в:

позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації, Глинянська міська рада Львівського району Львівської області, комунальний заклад «Центр надання соціальних послуг Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1200 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 13.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми аліментів за один місяць.

Стягнути ОСОБА_9 в користь держави 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень судових витрат по сплаті судового збору.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що в майбутньому вона вправі звертатись з позовом до суду про поновлення батьківських прав, з підстав та в порядку, що передбачений чинним законодавством України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 року.

Суддя П.В.Пилип`як