Дата документу 28.09.2021 Справа № 335/3078/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3078/21
Провадження №22-ц/807/3328/21
Головуючий в 1-й інстанції Геєць Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренка Сергія Юрійовича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про стягнення коштів. 24.04.2021 року позивач подав заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, а також уточнену позовну заяву. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що 22.07.2019 року Запорізьким окружним адміністративним судом винесено рішення по справі N9 280/2654/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яким визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-24848-49У від 12.11.2018, винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області у відношенні ОСОБА_1 на суму 15 819,54 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. 04.12.2019 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду залишено без змін рішення ЗАОК від 22.07.2019 року. Проте, Олександрівським ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до набрання рішенням суду законної сили на виконання оскарженої вимоги № Ф-24848-49У від 12.11.2018 було стягнуто з ОСОБА_1 на рахунки ГУ ДФС у Запорізькій області 2259,15 грн. (довідка № 8690/5 від 21.01.20). Отже ГУ ДПС у Запорізькій області протиправно, без наявності достатньої правової підстави, утримує належні ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 259,15 грн. за відсутності будь-якого документа, що підтверджує правомірність зберігання цих грошових коштів. Вимога N9 Ф-24848-49У від 12.11.2018, за якою кошти були стягнуті з позивача на користь відповідача Олександрівським ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), скасована рішенням суду Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/2654/19 від 22.07.2019 року. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на його користь грошові кошти у сумі 6759.15 грн., що складаються з грошових коштів, набутих (утриманих) без достатньої правової підстави у сумі 2259,15 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 4500,00 грн., а також суму сплаченого судового збору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року, провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про стягнення коштів закрито.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що його позов до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про стягнення коштів належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повернуто ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. з державного бюджету відповідно до квитанції № 0.0..1 від 08.04.2021 року.

Зобов`язано управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області повернути ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн., відповідно до квитанції № 0.0..1 від 08.04.2021 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренка Сергія Юрійовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що між конкретною фізичною особою ОСОБА_1 та ГУ ДПС у Запорізькій області відсутні публічно-правові правовідносини щодо сплати та адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розумінні положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що встановлено рішенням суду, то відповідно спір щодо утримуваної суми коштів 2259,15 грн. на цей час має суто цивільно-правовий характер.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах, їх суб`єктний склад, слід виснувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина 1 статті 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі, на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частина 1 статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Захист порушених прав та інтересів здійснюється судом за вимогою особи, що вважає своє право порушеним.

Захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму.

Отже, можна дійти висновку, що спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, спір за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), який передував подачі позову у цій справі, був розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Предметом судового розгляду цієї справи є вимога до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про стягнення коштів, які були безпідставно утримані відповідачем в порядку здійснення владних управлінських функцій, а тому такий спір, враховуючи як суб`єктивний склад, так і характер спірних правовідносин має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з приводу того, що відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у цій справі слід закрити.

Оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи порушені норми процесуального права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренка Сергія Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 вересня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков