Справа №477/1719/20
Провадження №2/477/136/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі - Тристан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,про визнання права на земельну частку (пай)

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за померлою матір`ю - ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) розміром 6,80 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в КСП «Славутич» с.Комсомольське Вітовського району Миколаївської області, на підставі сертифікату серії МК № 0216202, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією.

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з вищевказаної земельної частки (паю). Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено. В зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та посилаючись на положення ст.392 ЦК України, просить визнати за померлою матір`ю - ОСОБА_4 право на земельну частку (пай), вказане надасть змогу реалізувати в подальшому свої права як спадкоємця.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, оскільки від представника відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшла заява в якій зазначено, що відділ у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області не є самостійною юридичною особою, а являється структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Розгляд справи неодноразово відкладався в зв`язку з неявкою позивача, явку якого було визнано в судовому засіданні обов`язковою.

Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі правонаступника Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області - Первомайську селищну раду Вітовського району Миколаївської області та залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву, про розгляд справи за його відсутності. В підготовчому судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати право на земельну частку (пай) за померлою матір`ю ОСОБА_4 розміром 6,80 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в КСП «Славутич» с.Комсомольське Вітовського району Миколаївської області, на підставі сертифікату серії МК № 0216202, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

В судове засідання відповідач - Первомайськаселищна рада Вітовського району Миколаївської області, свого представника не направив надіслав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності свого представника, заперечень проти позову не має (а.с.146).

В судове засідання відповідач - відділ у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області своїх представників не направили, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

В судове засідання третя особа - ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) не з`явилася, надіслала заяву, про розгляд справи за її відсутності, просила долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що ОСОБА_3 після державної реєстрації шлюбу присвоєне прізвище ОСОБА_3 (а.с.159).

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

У відповідності до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 та частина 1 статті 1273 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно листа Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), отриманого на запит суду, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до даної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 . Такими, що прийняли спадщшину також вважаються син померлої ОСОБА_2 і дочка - ОСОБА_3 , вказані спадкоємці з заявами не зверталися до нотаріальної контори. Заява ОСОБА_1 була надіслана поштою, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації, та місця його знаходження нотаріус вимагає подання відповідних документів та інформує, що спадкоємцям для оформлення свідоцтва про право на спадщину необхідно звернутися до нотаріальної контори особисто або через представника (а.с.120).

Як вбачається з листа Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області від 16 квітня 2018 року, направленого позивачу, йому було запропоновано особисто або через свого представника подати документи до нотаріальної контори відповідні документи, для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації, та місця його знаходження (а.с.142-143).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину,що залишилася після смерті матері.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

У даному випадку позов про визнання права, в порядку ст.392 ЦК України подається особою, яка не є власником, але бажає ним стати, в порядку спадкування.

З зазначеного позову вбачається, що він заявлений формально, не для визнання, а для набуття права власності, отже задоволенню не підлягає, оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За принципом змагальності сторін, визначеного в статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Часиною другою статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

За змістом положень статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже не має цивільної правоздатності, тобто спосіб захисту права, вказаний позивачем -визнання права за померлою особою, - не передбачений ст. 16 ЦК України.

Отже, визнання права власності за померлою особою на підставі позову спадкоємця є неможливим, оскільки ніхто крім власника не може звертатися до суду з таким позовом.

Позивач реалізував своє право на звернення до суду за захистом свого порушеного спадкового права, шляхом подання позову про визнання права на земельну частку (пай) за померлою матір`ю - ОСОБА_4 , обґрунтовуючи, що вказане надасть йому змогу реалізувати в подальшому свої права як спадкоємця, проте вказане право може бути захищено судом шляхом звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування (у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину) або з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У відповідності до норм ЦК України, Закону України «Про нотаріат» в Україні правом оформлення права власності на нерухоме майно в порядку спадкування на підставі заяви спадкоємця про прийняття спадщини наділені органи нотаріату. Суд захищає право спадкоємця на спадкове майно, у спосіб визначений законом, при наявності спору про право та обґрунтованої відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть

вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за

наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,

розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних

відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття

спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року

тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження

з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини

шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України

(1618-15) (далі - ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз`яснює

заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на

загальних підставах.

Із змісту ч.2 ст.5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду. Однак у даному випадку судом не вбачається підстав для застосування положення ч. 2 ст. 5 ЦПК України.

З наведеного вище слідує, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту, ніж той, який особа обрала при зверненні до суду.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови в позові.

Керуючись статями 258-259, 263-265ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,про визнання права на земельну частку (пай) за померлою матір`ю ОСОБА_4 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складений і підписаний 24 вересня 2021 року.

Суддя А.А.Саукова