ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6521/21

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1261/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Зіньковець О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -21.07.2021,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2021 ОСОБА_1 звернулась з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, в якому просила зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради відновити майнові права та законні інтереси позивачки шляхом вчинення дій щодо надання їй житла, а саме квартири з параметрами, що відповідають параметрам квартири у будівлі по АДРЕСА_1 (в тому числі по територіальному розміщенні у районах міста Чернігова): загальною площею 16,02 кв.м., кількість кімнат -1, в обмін на квартиру АДРЕСА_2 . Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником 1-кімнатної квартири загальною площею 16,02 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2010. З грудня 2016 року за вказаною адресою відповідачка не проживає, оскільки 12.12.2016 в цьому будинку трапилась аварія обвалилась стіна будинку, його визнано аварійним, всі мешканці відселені, будинок потребує реконструкції та капітального ремонту. На час звернення з позовом вказані заходи відповідачем не проводяться, у зв`язку з чим позивачка упродовж майже п`яти років не може користуватися належним їй майном.

Позивачка вважає, що саме Виконавчий комітет Чернігівської міської ради повинен компенсувати їй збитки, понесені внаслідок аварії, що сталася з будинком. Так, з метою отримання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, нею було укладено договір з КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради б/н від 21.09.2009, предметом якого є забезпечення з боку КП «Новозаводське» надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 4.2.1 договору передбачено відповідальність КП «Новозаводське» за неналежне надання або ненадання послуги, що призвело до заподіяння збитків майну та/або приміщенню споживача шляхом відшкодування збитків.

Вказаний договір було укладено відповідно до статуту КП «Новозаводське», відповідно до якого власником комунального підприємства є територіальна громада міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, підприємство знаходиться у підпорядкуванні управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради. Предметом діяльності підприємства є надання послуг з утримання та ремонту будинків і споруд та прибудинкових територій.

За твердженням позивачки, однією з причин аварійного стану будинку стало невиконання з боку КП «Новозаводське» зобов`язань, які самостійно, добровільно, з відома, погодження та в інтересах виконкому ЧМР та відповідно до статуту підприємства були ним прийняті за договором від 21.09.2009. Зазначені причини обвалу будинку через невиконання КП «Новозаводське» своїх обов`язків також були встановлені судами у кримінальній справі № 751/4792/17, предметом якої є руйнування будівлі по АДРЕСА_1 .

Вказує, що інформація про аварійний стан будинку надходила від його мешканців до відповідних комунальних служб починаючи з 2009 року, однак відповідач та відповідні посадові особи на звернення не звертали уваги, не зважаючи на наявність коштів у міському бюджеті, попереджувальні ремонтно-будівельні роботи та підтримання технічного стану будинку не забезпечували, що призвело до руйнування будівлі. На дату звернення з позовом рішення про фінансування капітального ремонту будинку та його виконання виконкомом ЧМР не прийнято, що свідчить про бездіяльність відповідача та неналежне виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до норм ЖК УРСР, у зв`язку з тим, що позивачка виселена з власної квартири у будинку, що загрожує обвалом, вона має право на отримання від виконкому ЧМР однокімнатної квартири загальною площею не менше 16,02 кв.м., а відповідач як орган місцевого самоврядування покликаний та зобов`язаний забезпечити реальну, практичну, а не теоретичну реалізацію права позивачки на житло. Зазначає, що відповідач у 2019 році вже виділяв потерпілій особі, яка також постраждала внаслідок надзвичайної ситуації, яка склалася у зв`язку з руйнуванням будинку позивачки, однокімнатну квартиру з правом її подальшої приватизації.

ОСОБА_1 також звертає увагу, що рішенням № 458 від 14.11.2019 ЧМР надала дозвіл КП «Новозаводське» списати будинок АДРЕСА_1 з балансового обліку житлових будинків та житлових приміщень та поставити цей будинок на позабалансовий облік підприємства. Однак, вказане рішення не впливає на фактичну належність будинку позивачки до комунальної власності на дату його руйнування.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 вважає свої вимоги законними та просить їх задовольнити.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що положення ст.ст.110-113 ЖК УРСР, на які посилається позивачка, регулюють відносини, пов`язані з відселенням виключно з державного або громадського житлового фонду, а відтак, з огляду на належність позивачці квартири на праві власності, дія вказаних правових норм на спірні правовідносини не розповсюджується.

Районний суд зауважив, що ОСОБА_1 , в зв`язку з виселенням з належної їй квартири, безумовно потребує поліпшення житлових умов, разом з тим, надання їй квартири поза загальноміською чергою при Виконавчому комітету Чернігівської міської ради, буде явно несправедливим та суперечитиме вимогам чинного законодавства.

З огляду на передбачену цивільним законодавством презумпцію вини в деліктних зобов`язаннях та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, суд зазначив, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. У зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності вини Виконавчого комітету Чернігівської міської ради в заподіяні позивачеві шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обов`язку відповідача відшкодувати шкоду шляхом надання ОСОБА_1 квартири з відповідними параметрами.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, ненадання оцінки доказам, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача суму понесених судових витрат.

Щодо порушень судом норм процесуального права, скаржниця звертає увагу, що районний суд не дотримався вимог, встановлених ст. 265 ЦПК України щодо викладення змісту рішення, в описовій частині рішення від 21.07.2021 не зазначено стислого викладу позицій сторін, а в мотивувальній не вказано фактичних обставин справи, не надано оцінки цим обставинам та доказам, а також аргументам учасників справи. Із рішення не зрозуміло, які існують аргументи на користь того, що діями або бездіяльністю відповідача не було завдано шкоду позивачці.

Суд не дотримався вимог, встановлених статтями 178, 179, 180 ЦПК України. З урахуванням встановлених судом сторонам строків для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, суд мав би розглянути справу не раніше 02.08.2021, натомість справу було розглянуто 21.07.2021 без дотримання цих строків, порушивши право позивачки надати відповідь на відзив та право відповідача подати заперечення на відповідь.

Суд не приділив належної уваги наявним у справі документам та доказам, не звернув уваги на відсутність у справі статуту КП «Новозаводське», на який посилались сторони, у зв`язку з чим скаржниця просить витребувати його копію судом апеляційної інстанції, суд також не взяв до уваги заяву позивачки із зазначенням адреси для листування та направив рішення по справі на адресу аварійного будинку, де ніхто не живе.

Твердження суду, що положення статей 110-113 ЖК УРСР на спірні правовідносини не поширюється, ОСОБА_1 вважає помилковими. Будинок АДРЕСА_1 знаходився на балансі КП «Новозаводське» і на дату аварії відносився до громадського житлового фонду, отже вищевказані положення ЖК УРСР безумовно мають бути застосовані до спірних правовідносин.

ОСОБА_1 звертає увагу, що будинок, в якому розташована її квартира та який належав до житлового фонду Чернігівської міської ради в особі виконавчого комітету (тобто був комунальною власністю на дату руйнування), на даний час перебуває в аварійному стані, є непридатним для проживання та був зруйнований внаслідок тривалої багаторічної повної бездіяльності комунальних служб та підприємств міста Чернігова, підпорядкованих відповідачу Виконкому ЧМР.

Також судом першої інстанції не досліджено належним чином положення договору б/н від 21.09.2009, укладеного між позивачкою та КП «Новозаводське», умови якого, на відміну від відповідача, ОСОБА_1 виконувала належним чином, своєчасно сплачувала кошти на рахунок КП «Новозаводське» за надання послуг за договором.

Відповідач зобов`язаний здійснювати повний контроль за діяльністю підпорядкованого йому КП «Новозаводське», зокрема, за тим, як підприємство виконує укладені договори щодо надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території, до яких відноситься і договір від 21.09.2009, укладений з позивачкою. Однак, з матеріалів кримінальної справи № 751/4792/17 вбачається, що відповідач такого контролю не здійснював. Вказані факти прямо свідчать про вину відповідача у обвалі будинку, однак судом досліджені не були.

Судом також не досліджено, чи були виконані відповідачем рекомендації комісії з технічного стану житлового фонду за результатами обстеження будинку, чи були усунуті виявлені недоліки, чи проводилось обстеження стану житлового будинку, яке має проводитись кожні п`ять років, у 2016 році. Суд не надав належної правової оцінки бездіяльності відповідача щодо відшкодування збитків, завданих з його вини аварією у житловому будинку.

Позивачка стверджує, що наявність завданої шкоди нею доведено, при цьому відповідач не довів протилежного. Жодного факту з того, що відповідачем вчинялись будь-які дії із запобігання руйнування будинку, судом не встановлено, не доведено та не оцінено.

Судом не досліджено той факт, що відповідач вже виділив квартиру одній з потерпілих осіб. При цьому, підставою надання квартири було оформлення опіки над онукою цієї особи, але фактично ніяка опіка над онукою не передбачалась. Відповідач не надав суду доказів того, що особа, яка отримала квартиру вже оформила опіку над онукою і рішення про виділення їй квартири АДРЕСА_4 від 07.11.2019 є справжнім, а не фіктивним. У зв`язку з наведеним скаржниця вважає, що вона має такі ж права на отримання квартири як і інші потерпілі особи.

На теперішній час всі мешканці аварійного будинку переселені у тимчасове місце проживання, і, як встановлено судом у справі № 751/4792/17, їх повернення до вказаного будинку неможливе, виходячи з його невідповідності санітарним нормам і небезпечності для життя.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач Виконавчий комітет Чернігівської міської ради просить у задоволенні скарги відмовити, а також, оскільки сторони не ставлять під сумнів інформацію, яка стосується статуту КП «Новозаводське», просить відмовити у клопотанні позивачки про витребування копії вказаного статуту.

На думку відповідача, твердження ОСОБА_1 щодо тривалої повної бездіяльності комунальних служб та підприємств, підпорядкованих Виконкому ЧМР, що стало причиною обвалу, не відповідає дійсності. Так, відповідно до статуту КП «Новозаводське», підприємство знаходиться у підпорядкуванні управління житлово-комунального господарства міської ради. Повноваження Виконкому ЧМР щодо управління КП «Новозаводське» ЧМР є обмеженими. КП «Новозаводське» ЧМР не зверталось до відповідача із відповідним зверненням щодо надання дозволу на фінансування робіт з реконструкції зруйнованої частини та капітального ремонту будівлі.

Відповідач звертає увагу, що рішення Виконкому ЧМР № 46 від 03.02.2017 «Про затвердження і надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» було прийнято з метою реалізації повноважень щодо проведення робіт з реконструкції зруйнованої частини будинку, і не свідчить про визнання відповідачем вини у обвалі будинку.

Станом на грудень 2016 року у аварійному будинку налічується 98 особових рахунків, з яких 83 приміщення перебувають у приватній власності громадян і тільки 15 у комунальній власності територіальної громади міста Чернігова. Отже, згідно з вимогами чинного законодавства, обов`язок щодо утримання спільного майна багатоквартирного будинку у належному технічному стані покладається на співвласників житлового будинку, до яких належить і позивачка, якій квартира у будинку належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва від 19.01.2010.

Щодо списання з балансу аварійного будинку по АДРЕСА_1 відповідач зазначає, що вказані дії були здійснені на виконання абз. 2 п. 6 статті 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідач також не погоджується з твердженням позивачки щодо не здійснення відбудови обваленого будинку. Так, після проведення тендерних процедур та визначення підрядника для здійснення капітального ремонту будинку, підрядник не зміг приступити до робіт у зв`язку з накладенням арешту на будинок 19.12.2016 (у справі № 751/4792/17). Неодноразові клопотання ЧМР про зняття арешту судом були відхилені через заперечення частиною пожильців будинку.

З метою забезпечення мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду доброякісним житлом Чернігівською міською радою здійснювались відповідні заходи (погодження проектів, затвердження програми сприяння забезпечення новим житлом, погодження з контролюючими органами, отримання висновків та рекомендацій, розробка положень, утворення комісій для добору інвесторів тощо). 28.01.2019 позивачка надала згоду на участь у програмі та обрання для неї житла у новобудові. ЧМР проведено роботу на предмет згоди мешканців будинку по АДРЕСА_1 на участь у вказаній програмі. Однак, у зв`язку з тим, що із 98 сімей згоду на участь у програмі надали 97 сімей, реалізувати положення програми сприяння забезпечення новим житлом жителів вказаного будинку немає можливості.

На даний час Виконкому ЧМР не вдалось знайти потенційного інвестора-забудовника нового житлового будинку замість існуючого аварійного будинку по АДРЕСА_1 . Питання по цьому будинку знаходиться на розгляді відповідних структурних підрозділів ЧМР.

Таким чином відповідачем вжито всіх заходів в межах повноважень для реалізації вказаної вище програми та поліпшення житлових умов мешканців будинку по АДРЕСА_1 . На даний час Виконком ЧМР повністю оплачує тимчасове проживання потерпілих з аварійного будинку у гуртожитках міста Чернігова.

Відповідач пояснює, що обстеження стану жилих будинків належало до повноважень відповідної комісії Новозаводської у м. Чернігові ради, а не Виконкому ЧМР, як вказує позивачка.

Твердження суду, що положення статей 110-113 ЖК УРСР, на які посилається позивачка, на спірні правовідносини не поширюється, відповідач вважає правильними. Разом з тим, звертає увагу, що надання позивачці житла поза чергою осіб, що перебувають на квартирному обліку, порушить їх законні права та суперечитиме вимогам чинного законодавства.

Посилаючись на обставини, встановлені судами у справі № 751/4792/17, відповідач стверджує, що винною особою за руйнування несучих елементів будинку АДРЕСА_1 визнано колишнього начальника КП «Новозаводське», таким чином доводи позивачки щодо вини у вказаній події відповідача є помилковими.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час розгляду справи були повідомлені завчасно 02.09.2021 (а.с.121,122).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина четверта статті 10 ЦПК України і стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 16,02 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Новозаводською районною у м. Чернігові радою 19.01.2010. Відповідно до вказаного свідоцтва квартира в цілому належить на праві власності ОСОБА_1 , службові приміщення знаходяться в спільному користуванні (а.с. 16). Право власності на квартиру зареєстровано 25.02.2010, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25422496 від 25.02.2010 (а.с. 17).

21.09.2009 між КП «Новозаводське» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення з боку КП «Новозаводське», як балансоутримувача будинку, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Обов`язки виконавця послуг визначені пунктом 3 договору. Так, за замістом п. 3.4.3, 3.4.8, 3.4.9 КП «Новозаводське» зобов`язане утримувати внутрішньо будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень у наданні послуг у строки, встановлені законодавством; відшкодовувати споживачеві збитки, заподіяні його майну та/або приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю споживача внаслідок незадовільного санітарного утримання території або неналежного надання послуг; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень. Пунктом 4.2.1 договору передбачено відповідальність КП «Новозаводське» за неналежне надання або ненадання послуги, що призвело до заподіяння збитків майну та/або приміщенню споживача шляхом відшкодування збитків (а.с. 20-21). Даних щодо перегляду або розірвання вказаного договору матеріали справи не містять.

Зі змісту вироку Чернігівського апеляційного суду від 04.12.2020 у справі № 751/4792/17, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 08.06.2021, вбачається, що 12.12.2016, о 16 годині 19 хвилин, у будівлі гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_1 , відбулося руйнування несучих елементів будівлі, зокрема фундаментів та стін, яке відповідно до висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи за № 22401/22402/22403/16-42 № 4730/16-24/743/744/17-24 від 27.03.2017, виникло в результаті нерівномірних деформацій ґрунтової основи, спричинених: тривалим зволоженням підвальних приміщень будинку, відсутністю по периметру житлового будинку вимощення, яке б забезпечувало в повній мірі відвід атмосферних опадів від фундаменту, відсутністю гідроізоляції фундаменту житлового будинку, характеристикою рельєфу земельної ділянки що розташована вище та має ухил в сторону зруйнованої частини будинку, що створювало додаткове зволоження ґрунту біля будинку, постійними витоками побутових вод безпосередньо в підвальне приміщення, не приєднанням трубопроводу стоків з душової у підвальному приміщенні до загальної системи водовідведення та каналізації, відсутністю системи вентиляції в душових та в місцях загального користування, безпосередньою близькістю розташування насипних та лесовидних ґрунтів, на яких зведений житловий будинок, незадовільним технічним станом інженерних мереж, а також відсутністю належної експлуатації житлового будинку, що виражається в несвоєчасному виконанні попереджувальних ремонтно-будівельних робіт та підтримання технічного стану житлового будинку для забезпечення безпечного та безперебійного його функціонування, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби житлового будинку.

Також вказаним вироком встановлено, що з бюджету м. Чернігова на 2016 рік КП «Новозаводське» рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 29.12.2015 виділено на капітальний ремонт житлового фонду місцевих органів влади 695150 грн., які на попереджувальні ремонтно-будівельні роботи з усунення дефектів використані не були, що й призвело до руйнування несучих елементів чотириповерхового будинку гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, станом на 12.12.2016 не використаними залишалися 303676,57 грн.

Територіальній громаді міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради завдано матеріальні збитки у вигляді пошкодження інженерних мереж, обладнання та конструктивних елементів будинку, що призвело до визнання технічного стану гуртожитку як аварійного, та, як наслідок - неможливість подальшого використання за функціональним призначенням частини житлового, чотириповерхового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Судом в даній справі було досліджено статут КП «Новозаводське», затверджений рішенням виконкому ЧМР № 242 від 16.06.2016.

Пунктом 2.2 розділу 2 статуту встановлено, що предметом діяльності Підприємства є надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ремонту будинків і споруд та прибудинкових територій, послуг з управлінням будинком, спорудою або групою будинків, а саме: поточне утримання, санітара очистка та ремонт житлового фонду, нежитлових споруд, їх інженерного обладнання, капітальний ремонт та реконструкція житлового фонду, технічне обслуговування внутрішньо будинкових інженерних мереж та обладнання, виконання будівельних, будівельно-монтажних, ремонтно-будівельних ремонтних робіт, надання послуг з аварійного обслуговування внутрішньо будинкових мереж.

Згідно з п. 5.2 розділу 5 статуту Підприємство зобов`язане забезпечувати збереження основних фондів, високу якість послуг і робіт, передбачених статутом.

Згідно з п. 6.1 статуту управління виконавчим органом Підприємства є начальник Підприємства.

Компетенція начальника Підприємства визначена пунктом 6.5 статуту, відповідно до якого до його компетенції відносяться всі повноваження, які не віднесені цим статутом та чинним законодавством до повноважень інших органів Підприємства, зокрема, управляти поточною господарською діяльністю Підприємства, здійснювати інші дії, що випливають з діяльності Підприємства відповідно до чинного законодавства та цього статуту.

Згідно з п. 6.7 статуту начальник несе особисту відповідальність за виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №224 від 17.08.2009 житловий будинок (будівлю гуртожитку) по АДРЕСА_1 передано у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова. Гуртожиток для сімейних разом з зовнішніми мережами передано: у господарське відання - комунальному підприємству "Новозаводське" Чернігівської міської ради; комунальному підприємству "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради (мережі водопостачання та водовідведення); в оперативне управління - фонду комунального майна міської ради; зовнішні мережі теплопостачання до гуртожитку з подальшою передачею в оренду ВАТ фірмі "ТехНова";зовнішні мережі електропостачання до гуртожитку з подальшою передачею за договором позички з постановкою на баланс ВАТ електропостачальній компанії " Чернігівобленерго".

Таким чином було встановлено, що балансоутримувачем (виконавцем послуг) будинку по АДРЕСА_1 є КП «Новозаводське», а його керівник ОСОБА_2 був наділений повноваженнями та обов`язками своєчасно запланувати та організувати проведення необхідних попереджувальних ремонтно-будівельних робіт направлених на підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання будинку гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення безперебійного його функціонування та експлуатації.

Обов`язки технічного обслуговування, ремонту будівлі вказаного гуртожитку та попередження події, яка відбулася 12.12.2016,у відповідно до вимог нормативно-правових актів стосовно експлуатації будівлі, зокрема ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджені», затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, «Положення про порядку обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним нормам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 № 189, покладені на балансоутримувача (управитель, виконавець послуг), у якого на балансі перебуває зазначене майно.

Відповідно до п. 1.5 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76 утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 N 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», зареєстрованим у Мінюсті України 21.08.2004 за N 1046/9645 (із змінами).

Вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 04.12.2020 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Цивільні позови задоволені частково, зокрема, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута моральна шкода в сумі 50 000 грн.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що має право отримати від Виконавчого комітету Чернігівської міської ради квартиру з параметрами, що відповідають параметрам квартири у будівлі по АДРЕСА_1 (в тому числі по територіальному розміщенні у районах міста Чернігова): загальною площею 16,02 кв.м., кількість кімнат -1, в обмін на квартиру АДРЕСА_2 , виходячи з приписів ст. ст. 110, 112 та 113 ЖК УРСР та ст. ст. 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України, оскільки за твердженням позивачки саме груба необережність та бездіяльність відповідача призвела до аварійного руйнування будинку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Частиною першою статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як вказано вище, винуватою в руйнуванні несучих елементів будинку АДРЕСА_1 , яке сталося внаслідок службової недбалості, вироком Чернігівського апеляційного суду від 04.12.2020 у справі № 751/4792/17 визнано колишнього начальника КП «Новозаводське» ОСОБА_3 .

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, які свідчать про те, що за шкоду, що завдана позивачці руйнуванням будинку по АДРЕСА_1 12.12.2016 повинен відповідати саме Виконавчий комітет Чернігівської міської ради.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача, передбаченої ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України, шляхом вчинення дій щодо надання позивачці житла в обмін на квартиру АДРЕСА_2 , який є аварійним та внаслідок події, що трапилась 12.12.2016 - непридатним для проживання.

Доводи скаржниці про те, що вказаний будинок знаходився на балансі КП «Новозаводське», отже на дату аварії відносився до громадського житлового фонду, тому положення ЖК УРСР, зокрема, статей 110, 112, 113 цього Кодексу безумовно мають бути застосовані до спірних правовідносин, є безґрунтовними у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтею 1 ЖК УРСР громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного та громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до статті 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно до положень пунктів 1-4, 8, 12-13 частини першої статті 15 ЖК УРСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18); здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду; здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків, скасовують рішення загальних зборів або правління житлово-будівельного кооперативу, що суперечать законодавству (стаття 138); здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154); подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178).

Згідно зі статтею 18 ЖК УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до статті 30 ЖК УРСР державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду здійснюється Радами народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 110 ЖК УРСР визначено, що громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Відповідно до статті 112 ЖК УРСР, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Згідно зі статтею 113 ЖК УРСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що положення статей 110, 112, 113 ЖК УРСР пов`язані з відселенням виключно з державного або громадського житлового фонду, поняття яких чітко визначено положеннями статті 4 ЖК УРСР, відтак, з огляду на належність позивачці квартири в будинку АДРЕСА_1 на праві приватної власності (приватний житловий фонд), дія даних правових норм на спірні правовідносини не розповсюджується. При цьому, твердження позивачки, що перебування будинку на балансі КП «Новозаводське» свідчить про його належність до громадського житлового фонду є хибними та ґрунтуються на власному тлумаченні норм законодавства.

Крім зазначеного судом першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як зазначено вище, 12.12.2016 у будинку АДРЕСА_1 сталася надзвичайна ситуація, а саме стався обвал частини житлового будинку, у зв`язку з чим всі жителі будинку відселені з нього і на даний час проживають у гуртожитках міста Чернігова за кошти Виконкому ЧМР. Одночасно виконкомом ЧМР здійснюються заходи з реалізації «Програми сприяння забезпечення новим житлом мешканців непридатного для проживання та застарілого житлового фонду міста Чернігова на 2019-2023 роки», зокрема щодо пошуку інвесторів-забудовників та узгодження інших питань по об`єкту за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить, зокрема, наявна в матеріалах справи копія протоколу засідання комісії від 10.07.2020, копія позовної заяви від 28.09.2020 (а.с. 51, 55-58).

Рішенням Виконкому ЧМР від 15.12.2016 №559 мешканцям будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з надзвичайною ситуацією надано матеріальну допомогу.

Відповідно до розміщеної на офіційному веб-сайті інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної державної адміністрації щодо аналізу надзвичайних ситуацій і небезпечних подій, які мали місце на території Чернігівської області за 2016 рік, подія, що сталася 12.12.2016 у АДРЕСА_1 , а саме руйнування частини зовнішньої стіни та плит перекриття вказаного житлового будинку, зареєстрована та класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру.

З огляду на те, що матеріали справи не містять інформації про скасування рішень про визнання руйнування об`єкту за адресою АДРЕСА_1 надзвичайною ситуацією техногенного характеру і таких даних немає у вільному доступі, колегія суддів, враховуючи принцип «jura novit curia» або «суд знає закони» (правовий висновок Верховного Суду, що викладений 30 січня 2020 року по справі № 904/1093/19 (ЄДРСРУ № 87329888) та від 20 січня 2020 року у справі № 902/803/17 (ЄДРСРУ № 86999015), вважає за необхідне зазначити таке .

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту врегульовані Кодексом цивільного захисту України.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 2 КЦЗ України надзвичайна ситуацією є обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Пунктами 18, 20 частини другої статті 19 КЦЗ України визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту віднесено організацію та забезпечення життєдіяльності постраждалих від надзвичайних ситуацій, а також під час ведення воєнних (бойових) дій або внаслідок таких дій; забезпечення соціального захисту постраждалих внаслідок надзвичайної ситуації, зокрема виплати матеріальної допомоги.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 21 КЦЗ України громадяни України мають право, зокрема, на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров`ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Частиною першою статті 84 КЦЗ України визначено, що постраждалим внаслідок надзвичайної ситуації є особа, якій заподіяно моральну, фізичну або матеріальну шкоду внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків.

Відповідно до положень частин другої - четвертої вказаної статті цього Кодексу заходи соціального захисту та відшкодування матеріальних збитків постраждалим внаслідок надзвичайної ситуації включають, зокрема: надання (виплату) матеріальної допомоги (компенсації); забезпечення житлом.

Заходи соціального захисту та відшкодування матеріальних збитків постраждалим здійснюються за рахунок, зокрема, коштів державного та місцевих бюджетів.

Надання невідкладної допомоги постраждалим може здійснюватися за рахунок коштів резервних фондів державного та місцевих бюджетів відповідно до рівня надзвичайної ситуації, а також матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Частинами першою - другою статті 86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Будівництво або закупівля житлових будинків чи квартир для постраждалих, які проживали в будинках державного або комунального житлового фонду, здійснюється за рахунок державних коштів, виділених на зазначені цілі, з урахуванням площі жилих (нежилих) приміщень та кількості кімнат, якими володів постраждалий.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 86 Кодексу цивільного захисту України, будівництво або закупівля житлових будинків чи квартир для постраждалих, які проживали у приватному житловому фонді, здійснюється за рахунок державних коштів, які виділяються на зазначені цілі, за вирахуванням коштів, отриманих постраждалим за страхування будинку, якщо будинок був застрахований. Постраждалі, які проживали у приватному житловому фонді, мають право на власне будівництво житлового будинку на умовах фінансування, зазначених у частині третій цієї статті, з одержанням для цього земельних ділянок.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 86 КЦЗ України передбачено, що постраждалі, яким виплачено грошову компенсацію за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок), житлом за рахунок держави не забезпечуються.

Забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання.

Аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що, після виділення державою відповідних коштів і до пред`явлення вимоги до належного відповідача про виплату компенсації за зруйноване майно або забезпечення житлом в обмін на зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) внаслідок надзвичайної ситуації, власник цього майна має добровільно передати пошкоджену або зруйновану внаслідок надзвичайної ситуації квартиру місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

Позивачкою не надано доказів ані пред`явлення позову до належного відповідача, ані даних про виділення державою відповідних коштів, ані інформації про добровільну передачу зруйнованого житла місцевій державній адміністрації або органу місцевого самоврядування. З огляду на встановленні обставини на даний час відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на отримання іншою потерпілою особою житла, а також на не дослідження судом факту невиконання відповідачем рекомендацій комісії з технічного стану житлового фонду колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду в даній справі.

Мотиви апеляційної скарги стосовно недослідження судом першої інстанції статуту КП «Новозаводське» станом на 2016 рік не заслуговують на увагу, оскільки таке клопотання в суді першої інстанції не заявлялося. За таких підстав клопотання ОСОБА_1 про витребування статуту апеляційною інстанцією відхилено.

З огляду на положення ст. 376 ч.3 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду процесуальні порушення, зокрема, порушення строків розгляду справи та ненадання судом сторонам часу для подачі відповіді на відзив та заперечень на відповідь, на які звертає увагу скаржниця. Свої міркування та заперечення сторони висловили у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. Вказане проаналізовано апеляційним судом.

Апеляційний суд також не бере до уваги доводи скаржниці, що суд першої інстанції не врахував її заяву із зазначенням адреси для листування та направив рішення по справі на адресу аварійного будинку, де ніхто не живе, оскільки, не зважаючи на направлення судом копії рішення на вищевказану адресу, зазначене поштове відправлення було отримане останньою особисто 26.07.2021, про що свідчить її підпис на зворотному повідомленні (а.с. 75).

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 липня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко

Повний текст постанови складений 16.09.2021.