Справа № 147/354/20
Провадження № 2/147/52/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Івасюк А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Красіловського В.О.

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року представник позивача адвокат Красіловський В.О. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 та стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме судовмй збір в розмрі 840,80грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . В данному будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . Однак відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку понад один рік, не має там особистих речей. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.08.2019 шлюб між ними розірвано. Добровільно відповідач зніматись з реєстрації за вищевказаною адресою не бажає, чим порушує права позивача, чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном.

Ухвалою судді від 17 серпня 2020 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

04 вересня 2020 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що у своїй позовній заяві позивач говорить про те, що відповідач не проживає, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , понад одного року, та не зазначає правдиву причину, за якою це відбувається. Проживши разом в шлюбі 42 роки, який 30.08.2019 року було розірвано згідно з рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області. Після розірвання шлюбу проживати та перебувати разом з позивачем стало не можливим так, як в будинку була тяжка психологічна атмосфера, постійні сварки і нецензурна лексика, які призводили до конфліктів, в результаті яких син ОСОБА_3 неодноразово підіймав руку на відповідача, бив його, після цього він перебував у Тростянецькій ЦРЛ з діагнозом кардіосклероз, підвищений артеріальний тиск, серцеві приступи. В будинку неодноразово був наряд поліції та дільничий ОСОБА_4 , які роз`яснювали правила поведінки і проживання, але це не спиняло сина та позивача. В один із таких днів син побив все в веранді, вибив вхідні двері в будинок і вигнав на подвір`я відповідача без одягу і документів, сильно побив, у зв`язку з чим потрапив до лікарні де лікувався декілька тижнів. Після лікарні, повернувся в свій будинок і викликав дільничного, так як, боявся перебувати разом з сином в будинку. Позивач всю цю ситуацію бачила і перейшла на сторону сина, так як теж була під психологічним тиском, але ситуація не змінилася. Після відвідування будинку дільничним і роз`яснень, син і позивач вигнали його з будинку без особистих речей, документів та одягу. Залишившись на дворі в осінню пору року, йому ( ОСОБА_2 ) надала захист донька ОСОБА_5 , яка проживає по сусідству по АДРЕСА_1 . Стверджує, що за весь час неодноразово намагався потрапити до будинку і на подвір`я, але позивач разом з сином перешкоджали цьому. В зв`язку з чим, був обмежений в праві здійснення користування та проживання в будинку. Просить відмовити в позові повністю та звільнити його від сплати судового збору на користь позивача, оскільки він є пенсіонером та визнати необгрунтовано завищеним розмір витрат на професійну правову допомогу.

14 вересня 2020 року представником позивача адвокатом Красіловським В.О. подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив є надуманим. Відповідачем у відзиві зазначено, що позивачем не повідомлено в позовній заяві причину не проживання понад рік, проте сам факт непроживання відповідачем не спростовано. Доказів того, що відповідачу чинились перешкоди в користуванні житлом суду не надано.

21 вересня 2020 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що усі докази надані в відзиві. Також зазначив, що відповідач звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про вчинення домашнього насильства. Приїздив наряд патрульних, проте дільничний інспектор провівши всі необхідні дії попереджував їх в усній формі. Також зазначає, що він є пенсіонером, пенсія у нього невелика, тому просить звільнити його від сплати понесеного позивачем судового збору. Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що вони є значно завищенні, тому просить відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позов.

Представник позивача адвокат Красіловський В.О. в судовому засіданні підтримав позицію позивача, просив задовольнити позов, пояснивши, що дійсно позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , який вона успадкувала від свого батька. Відповідач не проживає в даному будинку понад три роки, що підтверджують в засіданні і допитані свідки. Особистих речей там немає, спільного господарства не ведуть. Просив задовольнити позов повністю та стягнути понесені позивачем судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, пояснив, що він не з власної волі пішов жити до дочки на АДРЕСА_1 . Оскільки в його будинку між ним та сином постійно виникали сварки, син його бив. Востаннє в 2017 році побив та він лежав в лікарні й після цього почав проживати у дочки за іншою адресою. Потім були знову сварки, викликали поліцію. Підтвердив, що з 2017 року не проживає у будинку на АДРЕСА_1 , оскільки проживає у дочки на АДРЕСА_1 .Ободівка. Не веде господарства з позивачем. Комунальні послуги не сплачує. Також підтвердив, що будинок на АДРЕСА_1 .Ободівка належить позивачці ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 30 серпня 2019 року на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області по справі №147/204/19 (а.с.11-12). Даний факт підтверджено сторонами в судовому засіданні.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2007, зареєстрованого в реєстрі за №3071, встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.158).

З домової книги для прописки (виписки) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 встановлено, що дійсно в будинку зареєстровані ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) (а.с.14,15).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що дійсно ОСОБА_2 не проживає в будинку по АДРЕСА_1 .Ободівка з 2015-2016 років. Фактично проживає по АДРЕСА_1 . Яка причина того, що він не проживає, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є сусідом ОСОБА_1 та проживає через дорогу від її будинку. Протягом останнього року він не бачив, щоб відповідач ОСОБА_8 жив в будинку по АДРЕСА_1 , він живе у своєї дочки. Будинок дочки знаходиться в межу з будинком позивачки за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що відповідач ОСОБА_8 вже п`ять років не проживає в будинку по АДРЕСА_1 .Ободівка, речей, які б належали відповідачу в даному будинку він не бачив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Знає, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в буд. АДРЕСА_1 .Ободівка вже чотири роки, спільного господарства вони не ведуть. ОСОБА_8 живе у своєї дочки по АДРЕСА_1 . Стверджує, що його вигнали з будинку, коли побив син у 2017 році, йому перешкоджають повернутись і жити, змінили замки.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що дійсно сторони жили разом в будинку АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство. Потім в 2017 році син побив ОСОБА_11 (відповідача), і після того вигнали його. Він став жити у дочки по АДРЕСА_1 він не вертався, бо йому перешкоджають.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що дійсно сторони раніше проживали разом, вели спільне господарство. Близько 3,5 років не проживають разом. У них виникали постійні сварки, бійки. ОСОБА_1 живе у своєму будинку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 живе через паркан з дочкою за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів людей їй відомо, що відповідач не може зайти до будинку, оскільки там все закрито, поміняні замки.

На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано суду в якості доказів Інформаційну довідку з ДРРП №222508528 від 03.09.2020, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 відчужив своє право власності на квартиру по АДРЕСА_2 (а.с.42-48).

Відповідачем надано суду акт опису спільного майна від 02.02.2018 за підписом членів комісії: секретаря сільської ради Ткача Р.М., депутата Драбанич Т.В., землевпорядника ОСОБА_13 (а.с.49-50). Суд критично оцінює даний акт в якості доказу наявності в будинку особистих речей відповідача, оскільки акт складений 02.02.2018, а позовна заява подана до суду 24.04.2020, тобто відповідачем не надано доказів наявності майна протягом одного року до часу звернення до суду.

З письмової колективної заяви сусідів встановлено, що дійсно сторони проживали разом в будинку АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство до кінця 2018 року. Після сварки ОСОБА_2 переїхав проживати до дочки по АДРЕСА_1 , це був десь листопад 2017 року. Також зазначено, що відповідач не проживає в будинку 1,5 роки. (а.с.51).

Відповідно до довідок Тростянецької ЦРЛ підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває періодично на лікуванні (а.с.52,53).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до т. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічну норму містить також ст. 156 ЖК України.

Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Позивачем на підтвердження свого права власності надано суду належні докази.

В свою чергу відповідачем не надано суду жодного доказу поважності причин неможливості користуватися будинком по АДРЕСА_1 .

Свідки, допитані в судовому засіданні підтвердили факт непроживання відповідача ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_1 .Ободівка понад один рік.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не проживає у жилому будинку з 2017 року, окрім того відповідачем не доведено поважність причин відсутності протягом трьох років, а також вчинення позивачем перешкод в користування вказаним будинком, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в позовній заяві ставиться вимога про стягнення з відповідача усіх понесених нею судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З квитанції № 0.0..1 від 31.03.2020 вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с.1).

З огляду на викладене, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

За змістом ч.1, ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

На підтвердження факту понесених витрат на надання правничої допомоги позивачем ОСОБА_1 надано копію витягу із Договору №14-03 про надання правової допомоги від 14.03.2020(а.с.19), попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат(а.с.18), квитанцію до прибуткового касового ордеру №14-03 від 14.03.2020 на суму 2000,00грн.(а.с.20) ордер на надання правничої допомоги(а.с.21), та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю(а.с.17).

Враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000,00грн.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) та судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України: серії НОМЕР_1 , виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 22.11.1997, РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України: серії НОМЕР_3 , виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 22.11.1997, РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 27 вересня 2021 року.

Суддя А.М. Мудрак