Справа № 466/198/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

учасники провадження

секретар ХРУПА Б.А.

позивачка ОСОБА_1

представник позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на об`єкт самочинного будівництва, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинної будови,

в с т а н о в и в :

04 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок під літерою «А-2» на АДРЕСА_1 загальною площею 192,4кв.м в ідеальних частках за ОСОБА_3 85/100 частини та ОСОБА_4 15/100 частини.

В обґрунтування позову вказує на те, що вона та відповідачка ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки площею 0,0612 га за адресою: АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці був розташований житловий будинок загальною площею 57,6кв.м, який належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 ідеальній частині.

Позивачка ОСОБА_3 у 2007 році за власний рахунок здійснила реконструкцію цього житлового будинку на АДРЕСА_1 з його прибудовою і надбудовою. В результаті реконструкції загальна площа вказаного будинку збільшилася і становить 192,4кв.м. Департаментом містобудування Львівської міської ради зроблено висновок про технічну можливість експлуатації цього житлового будинку за умови згоди співвласників.

Відповідачка ОСОБА_4 проживає цьому реконструйованому будинку, така реконструкція не порушує її права співвласника.

Зважаючи на те, що до реконструкції площа житлового будинку на АДРЕСА_1 становила 57,6кв.м, на кожного зі співвласників будинку припадало по 28,8кв.м. Оскільки реконструкція будинку проведена за рахунок позивачеи, то її ідеальна частка збільшилася і становить 85/100 частини (163,6кв.м.), а частка відповідачки зменшилася до 15/100 частини (28,8кв.м.).

Відповідачка не надає письмової згоди позивачці на експлуатацію цього будинку для подання її у Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської Ради з метою прийняття рішення про оформлення права власності на реконструйований житловий будинок.

В ході розгляду справи позивачка 24.02.2020р. подала заяву про зміну (уточнення) предмету позову, в якій просила визнати за нею право власності на об`єкт самочинного будівництва проведену реконструкцію житлового буднику під літерою «А-2» за адресою АДРЕСА_1 з його прибудовою і надбудовою загальною площею 192,4кв.м. Змінити розмір часток співвласників у спільній частковій власності на житловий будинок під літерою «А-2» за адресою АДРЕСА_1 площею 192,4кв.м., визнавши за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 85/100 ідеальних часток, за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 15/100 ідеальних часток.

В подальшому позивачка 14.05.2021р. подала письмові пояснення по справі, в яких вказала, що просить визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної часткової власності на реконструйований індивідуальний житловий будинок під літерою «А-2» на АДРЕСА_1 з його прибудовою і надбудовою загальною площею 192,4кв.м та змінити розмір часток співвласників у спільній частковій власності на житловий будинок під літерою «А-2» за адресою АДРЕСА_1 площею 192,4кв.м., визнавши за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 85/100 ідеальних часток, за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 15/100 ідеальних часток.

24.02.2020р. відповідачка ОСОБА_4 подала відзив на позов та зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , в якій просить суд ухвалити рішення про зобов`язання ОСОБА_3 за власний кошт знести самовільну будову та відновити стан будинку на АДРЕСА_1 , який існував до порушення прав відповідно до технічної документації, технічного паспорту та правовстановлюючих документів. У даних заявах по суті вказує про те, що будинок на АДРЕСА_1 належав сторонам в рівних частках на праві спільної часткової власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1987р. Цей будинок знаходився на належній їм на праві спільної сумісної власності земельній ділянці площею 0,0612кв.м. Однак ОСОБА_3 самовільно проти її волі розвалила будинок і використовуючи стару цеглу, звела новий будинок площею 192,4кв.м. ОСОБА_3 не надала доказів того, що реконструкція будинку проведена за згодою іншого співвласника та згідно дозвільних документів. Своїми діями ОСОБА_3 позбавила її права власності та користування 1/2 частиною будинку і відповідно земельною ділянкою. ОСОБА_4 з сином проживає в одній кімнаті, без світла, газу, вона не має можливості користуватися спільними приміщеннями - кухнею, ванною, туалетом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 04.01.2016р. підтримала з врахуванням мотивів та доводів, наведених в уточненні позовних вимог, письмових поясненнях та просила суд визнати за нею та ОСОБА_4 право спільної часткової власності на реконструйований індивідуальний житловий будинок під літерою «А-2» на АДРЕСА_1 загальною площею 192,4кв.м і змінити розмір часток співвласників у спільній частковій власності на цей житловий будинок, визнавши за нею право спільної часткової власності на 85/100 ідеальних часток, а за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 15/100 ідеальних часток. Вказала на те, що реконструкцію будинку вона розпочала власним коштом у 2006 році. Ця реконструкція проводилася з відома та усної згоди ОСОБА_4 . Відповідачка ОСОБА_4 проти такої реконструкції не заперечувала жодним чином, заяв чи скарг щодо її проведення до компетентних органів не подавала, що підтверджує її згоду на реконструкцію. Відповідачка на даний час займає приміщення в будинку, площа яких є більшою від площі її частки у будинку до реконструкції. Також позивачка пояснила, що тривалий час працювала закордоном і фінансово допомагала та позичала кошти відповідачці. Згодом таку допомогу припинила і стосунки з відповідачкою погіршилися, зв`язку з цим відповідачка не погоджується на реєстрацію проведеної реконструкції будинку у встановленому порядку. Приведення будинку до попереднього стану є неможливим, жодне з приміщень будинку у стані, що існував до реконструкції, не збереглося.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав вказані позовні вимоги та пояснення позивачки повністю. Крім того, зазначив, що відповідачкою пропущено позовну давність по вимогах її зустрічного позову. Реконструкція будинку проводилася в 2007р. і з цього часу до 2020р. відповідачка ОСОБА_4 з жодними позовними вимогами з цього приводу в суд не зверталася. Просив застосувати позовну давність до зустрічних позовних вимог, первісний позов задовольнити, у зустрічних позовних вимогах відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, пояснила, що письмової згоди на проведення реконструкції вона позивачці не давала. В ході реконструкції приміщення старого будинку у їх формі та площі не збереглися. Вона 14 років проживає у реконструйованому будинку, займає приміщення 1-3 площею 30,1кв.м. Реконструкція тривала до 2015 року. Позивачка не створила їй нормальні побутові умови, фактично позбавила її права власності на частину будинку, що існувала до реконструкції. Тому вважає, що знесення існуючого будинку та відновлення житлового будинку у стані, який був до реконструкції, відновить її порушене право.

Представники відповідачки в судових засідання підтримали зустрічні позовні вимоги та забезпечили проти первісного позову, покликаючись на обставини та мотиви, наведені у відзиві на позов та зустрічній позовній заяві.

В наступні судові засідання 17.06.2021р., 01.07.2021р. та 09.09.2021р. відповідачка ОСОБА_4 та її представники не з`явилися. ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення судових засідань, проте документів, які б свідчили про поважність причин неявки відповідачки та її представників в судові засіданнясуду не подано.

В судовому засіданні 09.09.2021р. позивачка та її представник, враховуючи повторну неявку відповідачки та її представників, просили суд вирішити спір за їх відсутності на підставі поданих сторонами документів та доказів.

Відповідно до усталеної судової практики, у справах, де пред`явлено первісний і зустрічний позови слід виходити з пріоритетності первісних позовних вимог. Така позиція ґрунтується на дії принципу диспозитивності в цивільному судочинстві, адже саме позивач ініціює процес по справі, несе основний тягар судових витрат; розгляд же зустрічного позову повинен залежати від вирішення первісного. Відповідно, до уваги повинні братися насамперед наслідки неявки учасників процесу стосовно їх процесуальної ролі у первісному позові. Зустрічний позов визнається самостійною вимогою відповідача до позивача, законодавство водночас вимагає обов`язковості ухвалення спільного рішення по зустрічних та первісних позовних вимогах. Таким чином, у разі неявки первісного відповідача при наявності згоди позивача розглядати спільно первісний та зустрічний позов, слід ухвалювати єдине рішення.

Враховуючи те, що відповідачка подала відзив на позов, сторони та їх представники надавали пояснення в судовому засіданні щодо первісних та зустрічних позовних вимог, подали всі наявні у них докази у справі, відповідачка за первісним позовом та її представники тричі поспіль не з`явилися в судове засідання, суд зі згоди позивачки ухвалює рішення у справі за відсутності відповідачки на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення первісного та відмову у задоволенні зустрічного позову з таких мотивів.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки площею 0,0612 га за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку». Це підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 16.03.1999р. серія ЛВ 50806004, виданим директором Департаменту землеустрою та планування забудови містка Львівської міської Ради народних депутатів, зареєстрованим в Книзі актів на право приватної власності на землю за 3-5 №249.

Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір їх часток становить по 1/2. Це підтверджується реєстраційними посвідченнями від 24.04.1987р.

Згідно технічного паспорта від 10.03.1987р., виданого Львівським бюро технічної інвентаризації, загальна площа вказаного будинку становила 57,6кв.м, житлова площа 40,4кв.м.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у 2006 році розпочала самочинну реконструкцію житлового будинку на АДРЕСА_1 з його прибудовою і надбудовою.

З цією метою 11.08.2006р. ОСОБА_3 уклала з ТзОВ ВП «Галтрансрембуд» договір підряду №12/08/08-1, за яким підрядник - ТзОВ ВП «Галтрансрембуд» зобов`язується на свій ризик своїми та залученими силами виконати роботи по «Реконструкції та розбудові індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 », а замовник ОСОБА_3 зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

На виконання договору складено локальні кошториси робіт. 25.08.2007р. складено акт приймання виконаних робіт, вартість яких становила 344 668,80грн., що стверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт на витрати за серпень 2007 року. Ці витрати понесла позивачка ОСОБА_3 .

Вказані документи свідчать про те, що реконструкція будинку розпочалася в 2006р. та завершилася в 2007р.

В результаті проведеної реконструкції згідно технічного паспорта від 16.07.2015р., виданого обласним комунальним підприємством Львівської обласної Ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», загальна площа будинку під літерою «А-2» на АДРЕСА_1 становить 192,4кв.м. Отже, площа будинку збільшилася на 134,8кв.м із 57,6кв.м до 192,4кв.м.

Порівнюючи технічні паспорти на житловий будинок на АДРЕСА_1 від 10.03.1987р. та від 16.07.2015р., слід дійти висновку, що приміщення будинку під літ. «А-1», які існували до початку реконструкції, у їх площі та конфігурації, змінилися. Будинок під літ. «А-1» перебудовано повністю, змінено його площу, планування. Цей будинок реконструйовано та він позначений у технічному паспорті від 16.07.2015р. під літ. «А-2».

В 2015 році на замовлення ОСОБА_3 ПП «Універсал Проект» здійснило Передпроектні роботи з приведення до нормативних вимог самочинно здійсненої реконструкції житлового будинку під літ. «А-2» на АДРЕСА_1 .

ПП ОСОБА_5 , який має ліцензію на виконання спеціальних видів робіт у проектуванні АВ №591153 від 10.08.2011р., в 2015 році склав висновок за результатами здійсненої реконструкції житлового будинку під літерою «А-2» на АДРЕСА_1 на відповідність Державним стандартам, будівельним нормам і правилам. За цим висновком самочинна реконструкція житлового будинку під літерою «А-2» на АДРЕСА_1 відповідає вимогам представленого проекту та чинним будівельним нормам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству.

В подальшому Департаментом містобудування Львівської міської Ради за результатами розгляду звернення позивачки ОСОБА_3 щодо надання висновку про можливість експлуатації індивідуального житлового будинку під літерою «А-2» після самочинно здійсненої реконструкції з прибудовою та надбудовою на АДРЕСА_1 , було прийнято висновок про технічну можливість експлуатації цього житлового будинку за умови згоди співвласників будинковолодіння. Про це вказано у листі Департаменту містобудування Львівської міської Ради від 22.12.2015р. №24-311.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до частини 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення;

Відповідно до ст.375 ЦПК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.5 цієї статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до частини 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову; власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

У позивачки ОСОБА_3 наявна необхідна документація щодо здійсненної реконструкції, зокрема Передпроектні роботи, здійснені ПП «Універсал Проект», Технічний висновок, складений ПП ОСОБА_5 , висновок Департаменту містобудування Львівської міської Ради про можливість експлуатації індивідуального житлового будинку.

Судом встановлено, що у позивачки відсутня письмова згода відповідачки ОСОБА_4 на реконструкцію будинку на АДРЕСА_1 . В судовому засіданні позивачка надала пояснення про те, що реконструкція будинку в 2006-2007рр. проводилася з відома та усної згоди відповідачки. Проте, у подальшому, через погіршення стосунків, відповідачка відмовилася надати письмову згоду на реконструкцію будинку, що унеможливлює його реєстрацію і оформлення права власності на реконструйований будинок.

Підтвердженням таких пояснень позивачки суд вважає відсутність скарг, заяв та звернень відповідачки до органів державного архітектурно-будівельного контролю чи інших уповноважених органів містобудування та архітектури, органів місцевого самоврядування.

Вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва відповідачка ОСОБА_4 заявила лише 24.02.2020р., пред`явивши зустрічний позов.

На переконання суду реконструкція будинку на АДРЕСА_1 з добудовою і надбудовою була проведена позивачкою ОСОБА_3 в 2006-2007рр. за фактичної згоди співвласника будинку ОСОБА_4 .

Суд вважає, що права відповідачки ОСОБА_4 , як співвласника земельної ділянки та житлового будинку на АДРЕСА_1 не порушені.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , будучи співвласниками по 1/2 частині будинку під літ. «А-1» на АДРЕСА_1 , набули у спільну власність земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. Їх частки у праві власності на земельну ділянку відповідають розміру їх часток у праві власності на будинок на час набуття земельної ділянки по 1/2. Це передбачають норми ст.88 ЗК України. ОСОБА_4 залишається співвласником відповідної частини земельної ділянки.

ОСОБА_4 проживає у реконструйованому будинку та займає приміщення, площа яких не є меншою від тієї площі, що припадала на її 1/2 частку будинку до реконструкції (28,8кв.м).

У відповідності до частини 3 статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Таким чином, зважаючи на те, що до реконструкції житлового будинку на АДРЕСА_1 його площа становила 57,6кв.м, на частку кожного зі співвласників припадало по 28,8кв.м загальної площі будинку. Після проведеної за рахунок позивачки ОСОБА_3 реконструкції вказаного житлового будинку його загальна площа збільшилася і становить 192,4кв.м. Отже, ідеальна частка позивачки ОСОБА_3 змінилася і буде становити 85/100 частини (163,6кв.м), а ідеальна частка відповідачки ОСОБА_4 буде становити 15/100 частини (28,8кв.м).

У справі представник позивачки подав заяву про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом. При вирішенні цієї заяви суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №686/16196/15-ц, провадження № 61-42070 св18, за якою позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння. Тому підстав для застосуванні позовної давності до зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 немає.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» від 21.04.2016 р., вказав, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Враховуючи вищенаведене, те, що сторони є співвласниками земельної ділянки та будинку на ній, те, що реконструкція житлового будинку проведена відповідно до затвердженого проекту, відповідає будівельним нормам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству, є можливість його експлуатації, відповідачкою не доведено фактів порушення її прав самочинною реконструкцією будинку, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_3 є підставними та підлягають до задоволення. З наведених вище мотивів суд вважає зустрічні позовні вимоги відповідачки ОСОБА_4 такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної часткової власності на об`єкт самочинного будівництва реконструйований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 з його прибудовою та надбудовою загальною площею 192,4кв.м, що позначений у технічному паспорті на житловий будинок, виданому ОКП ЛОР БТІ та ЕО 16.07.2015р., літерою «А-2».

Змінити розмір часток співвласників у спільній частковій власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 :

- Визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 85/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 192,4кв.м, що позначений у технічному паспорті на житловий будинок, виданому ОКП ЛОР БТІ та ЕО 16.07.2015р., літерою «А-2»;

- Визнати за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 15/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 192,4кв.м, що позначений у технічному паспорті на житловий будинок, виданому ОКП ЛОР БТІ та ЕО 16.07.2015р., літерою «А-2».

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинної будови та відновлення попереднього стану будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ІНПП НОМЕР_2 ) 6890,00грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.09.2021 року.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська