РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/1034/21

Справа № 510/802/21

27.09.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

за участю секретаря Пройка С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Представник позивачів звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 25 жовтня 1975 року уклали шлюб, який був розірваний за рішенням суду від 08 грудня 1997 року, справа № 2-635/1997р.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було побудовано житловий будинок АДРЕСА_2 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 88,50 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., допоміжною площею 20,50 кв.м., житлової прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, сараю-навісу літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу літ. в, підвалу літ. б1, б.

Вищезазначений будинок на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 03 травня 1978 року, зареєстрований в реєстрі за № 1387, належав на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

У відповідності з актом від 19 квітня 1978 року було проведено в натурі відвід земельної ділянки площею 600 кв.м. розташованої у АДРЕСА_2 , на підставі рішення виконкому Ренійської міської ради № 81 від 30 березня 1978 року «Про відвід земельної ділянки під індивідуальне будівництво гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ».

В подальшому був виготовлений план земельної ділянки по АДРЕСА_2 , відведеної ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під будівництво житлового будинку, який зареєстровано 26 травня 1978 року у комунальному підприємстві БТІ.

У відповідності з технічним паспортом на будинок АДРЕСА_2 , будинок та надвірні споруди та господарські будівлі які входять до його складу були побудовані за час шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

З зазначеного вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 88,50 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., підсобною площею 20,50 кв.м., житлової прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, сараю-навісу літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу літ. в, підвалу літ. б1, б.

За час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом.

До складу спадкоємців першої черги спадкового майна померлого ОСОБА_4 входять: позивач ОСОБА_2 (донька спадкодавця) та відповідач (син спадкодавця).

Позивач ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_4 залишилась проживати у житловому будинку який входить до складу спадщини, нести витрати пов`язані з підтримання його належного технічного стану, отже прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач ОСОБА_2 звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 24 листопада 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Оригіналів правовстановлюючих документів позивач ОСОБА_2 надати не змогла з причини втрати їх спадкодавцем.

З огляду на вищевикладені обставини позивачі для захисту своїх прав звернулись з позовом до суду.

Позивачі у судове засідання не з`явились, від їх представника, адвоката Златі Н.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій він також просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 25 жовтня 1975 року уклали шлюб, який був розірваний за рішенням суду від 08 грудня 1997 року, справа № 2-635/1997р.

Оскільки шлюб між сторонами укладений у 1975 році, шлюбні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року чинними на час шлюбних відносин.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було побудовано житловий будинок АДРЕСА_2 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 88,50 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., допоміжною площею 20,50 кв.м., житлової прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, сараю-навісу літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу літ. в, підвалу літ. б1, б.

Вищезазначений будинок на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 03 травня 1978 року, зареєстрований в реєстрі за № 1387, належав на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

У відповідності з актом від 19 квітня 1978 року було проведено в натурі відвід земельної ділянки площею 600 кв.м. розташованої у АДРЕСА_2 , на підставі рішення виконкому Ренійської міської ради № 81 від 30 березня 1978 року «Про відвід земельної ділянки під індивідуальне будівництво гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ».

В подальшому був виготовлений план земельної ділянки по АДРЕСА_2 , відведеної ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під будівництво житлового будинку, який зареєстровано 26 травня 1978 року у комунальному підприємстві БТІ.

У відповідності з технічним паспортом на будинок АДРЕСА_2 , будинок та надвірні споруди та господарські будівлі які входять до його складу були побудовані за час шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Конструкція норми статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

З зазначеного вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 88,50 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., підсобною площею 20,50 кв.м., житлової прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, сараю-навісу літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу літ. в, підвалу літ. б1, б.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР чинними на час відкриття спадщини.

За час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом.

До складу спадкоємців першої черги спадкового майна померлого ОСОБА_4 входять: позивач ОСОБА_2 (донька спадкодавця) та відповідач (син спадкодавця).

Позивач ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_4 залишилась проживати у житловому будинку який входить до складу спадщини, нести витрати пов`язані з підтримання його належного технічного стану, отже прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідач не вступив в управління та володіння спадковим майном, на спадщину не претендує.

Згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, що передбачено ст. 527 ЦК Української РСР.

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Отже позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач ОСОБА_2 звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 24 листопада 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження позовних вимог, представник позивача надала суду копії документів, які підтверджують спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , право власності та видавалися на ім`я померлого ОСОБА_4 ; документи, що підтверджують факт проживання позивачів із спадкодавцем, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємицею.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 76, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 88,50 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., підсобною площею 20,50 кв.м., житлової прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, сараю-навісу літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу літ. в, підвалу літ. б1, б.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 88,50 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., підсобною площею 20,50 кв.м., житлової прибудови літ. а, літньої кухні літ. Б, сараю-навісу літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу літ. в, підвалу літ. б1, б.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова