Справа № 175/3625/19
Провадження № 2/175/1008/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренко О.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики, укладеного у вигляді розписки недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_4 і просить визнати недійсним договір позики від 04 квітня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Представник позивач у судовому засіданні повністю підтримав пред`явлений позов з підстав та обґрунтувань викладених у заяві та просив вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти пред`явленої позовної заяви, вважаючи пред`явлені вимоги безпідставними та необґрунтованими, тому прос суд відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, приходить до наступного висновку.

Так, статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу статей 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується зобов`язань, пов`язаних з позикою, які не виконані належним чином.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права, а також реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику.

Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2017 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц, у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року справі №524/4946/16, від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 04 квітня 2018 року був укладений спірний договір позики, у вигляді боргової розписки, на загальну суму 12 000,00 доларів США з обов`язком повернути борг до 04.05.2018 р.

Як встановлено у судовому засіданні, вказана розписка була складена на ім`я відповідача, у зв`язку з тим, що позивач тривалий час офіційно працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в якості водія, на належному відповідачу автомобілі марки «Volvo». 27 квітня 2018 року дане авто, під керуванням ОСОБА_3 стало учасником дорожньо-транспортної пригоди, в результаті чого транспортний засіб зазнав ушкоджень, ніхто з людей не постраждав.

Так, згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року, позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП, проте адміністративне провадження було закрито у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення.

У свою чергу провини в наїзді на паркан приватного будинку позивач ОСОБА_3 не заперечував, повністю сплативши кошти потерпілій власниці за пошкодження її особистого майна., для визначення вартості відшкодування збитків власнику авто, тобто ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звернувся до спеціалістів на СТО, де йому повідомили, що відновлювальна вартість пошкоджень складає суму приблизно в 56 000,00 - 60 000,00 грн. та вказане авто «Volvo» позивач відремонтував своїми силами (відновивши приблизно 85% наявних пошкоджень), та сплатив відповідачу за заміну пошкодженої кабіни 26 000,00 грн., про що в матеріалах справи наявна копія відповідного товарного чеку.

Разом з тим, у судовому засіданні позивачем зазначено про те, що для гарантій щодо можливості його повного розрахунку перед відповідачем за пошкоджене авто, останній поставив умову, щоб позивач написав на його ім`я розписку про нібито отримання ним від відповідача боргу в сумі 12 000 доларів США у строк до 04.05.2018 року, та ОСОБА_3 написав відповідну розписку фактично саме 04.05.2018 року, але під натиском та погрозами ОСОБА_4 , як власника пошкодженого транспортного засобу, змушений був поставити дату складання розписки задніми числами, тобто до події ДТП, а саме 04.04.2018 року.

На підтвердження того, що 04.04.2021 року позивачем не могла бути укладена спірна розписка свідчать ті обставини, що останній у вказану дату позивач працював і здійснював перевезення товару на автомобілі марки «Volvo», д/н НОМЕР_1 та знаходився за межами міста Дніпра. Так, згідно товарно-транспортних накладних № 2416, 2419,2418, 2422 (а.с. 7-8) позивач водій ОСОБА_3 04 квітня 20218 року знаходився на вантажному автомобілі марки «Volvo», д/н НОМЕР_1 у пункті завантаження паливом у м. Павлівка Сумської області. Крім того, підтверджується відповідними Товарно-транспортними накладними, де ОСОБА_3 здійснював розвантаження товару 04 та 05 квітня 2018 року у Сумській та Донецькій областях, а саме:

1)Товарно-транспортна накладна №2419 від 04.04.18 р. - перебував у Харківській області, м.Балаклія; розвантаження відбувалось 04.04.2018 року з 01.10 годин до 01.45 годин (дві тонни)

2)Товарно-транспортна накладна №2418 від 04.04.18 р. - перебував у Харківській області, м.Ізюм. розвантаження відбувалось 04.04.2018 року з 03.40 годин до 04.20 годин (одна тонна дев`ятсот кілограм)

3)Товарно-транспортна накладна №2416 від 04.04.2018 р. - позивач перебував у Харківській області, смт. Пісочин; розвантаження відбувалось 04.04.2018 року з 20.45 годин до 22.40 годин (чотири тонни)

4)Товарно-транспортна накладна №2422 від 04.04.18 р. - перебував у Донецькій області, м.Словянськ, розвантаження відбувалось 05.04.2018 року з 08.10 годин до 08.45 годин (дві тонни).

Отже, на підставі вищезазначених документів, суд дійшов беззаперечного висновку, що позивач ОСОБА_3 04 квітня 2018 року не перебував у м. Дніпро. Що у свою чергу доводить невірність реквізитів спірного документу розписки, а саме «04 квітня 2018 року» та місце складення «м. Дніпро».

Таким чином, з`ясовуючи юридичну природу вказаного спірної розписки, суд виходить з того, що вказана розписка не містить даних про отримання позивачем в борг від відповідача грошових коштів та не містить даних про укладення та умови договору позики, а також дата укладення такої розписки не є безспірною, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини справи, які викликають сумніви щодо реального часу складання її сторонами та самої мети такої розписки, тому такий документ не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, з урахуванням виниклих між сторонами правовідносин, ґрунтуючись на наявних у справі доказах, а також у урахуванням показань учасників справи та свідків, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним факт написання розписки саме не в дату яка в ній зазначена. Крім того, наявність між сторонами деліктних та фактично трудових правовідносин, дає суду підстави вважати, що текст розписки було складено після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю позивача водія ОСОБА_3 на автомобілі марки «Volvo», д/н НОМЕР_1 , тобто після 27 квітня 20218 року, а з урахуванням фактично трудових відносин між сторонами, дає суду підстави вважати, що зазначений текст спірної розписки був складений ОСОБА_3 під впливом вимушених обставин, що були встановлені судом.

Суд враховує заперечення відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката Бєліка А.С. про те, що є рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 17 жовтня 2018року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.03.2019 року та постановою Верховного суду від 07 серпня 2020 року залишено без мін, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто суму боргу у розмірі 312000 гривень за договором позики (розписки) від 04 квітня 2018 року.

Проте, враховуючи всі обставини справи, наявність між сторонами деліктних та фактично трудових відносин, що не враховувалось під час вирішення питання про стягнення суми боргу, приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи, зокрема товарно-транспортні накладні, з урахуванням показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також показань позивача ОСОБА_3 , у їх сукупності, суд дійшов обгрунтованого висновку, що між сторонами договір позики, в розумінні зазначених вище вимог закону, не укладався, а сам лише факт наявності оригіналу розписки, не може безумовно свідчити про існування договору позики між сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групу доказів).

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 235 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги докази надані учасниками процесу, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_3 , а договір позики (у вигляді розписки) укладений 04 квітня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

Крім того, оскільки позов підлягає задоволенню то на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики, укладеного у вигляді розписки недійсним задовольнити у повному обсязі.

Визнати договір позики (у вигляді розписки) укладений 04 квітня 2018 року між ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко

Повний текст рішення виготовлено 17 вересня 2021 року