КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4366/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київської державної нотаріальної контори міста Одеси

про визначення часток у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київської державної нотаріальної контори міста Одеси, в якій просить суд визнати, що за договором №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року, укладеним на Одеській товарній біржі, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (колишнє прізвище - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , частки кожного із співвласників є рівними - по 1/5 частці, у тому числі, частка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та частка ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті становила 1/5 частки за кожним.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 16 травня 1996 року між ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 (колишнє прізвище - ОСОБА_4 ), який дія від свого імені зі згоди матері ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з однієї сторони (далі за текстом «Ініціатори угоди»), та Акціонерним товариством, в особі генерального директора Грабовського Анатолія Іларіоновича, з іншої сторони був укладений договір №14330 міни нерухомого майна, за умовами якого: «Ініціатори угоди» передали, а «Сторона угоди» прийняв квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності «Ініціатором угоди» на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30 травня 1994 року, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 16.05.1996 року під №354 стр.163 кн.155 пр.; «Сторона угоди» передала, а «Ініціатори угоди» прийняли квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності «Стороні угоди» - Акціонерному товариству «Одксатуріст» на підставі Акту прийому-передачі житлової площі від 06.03.1996 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 03.04.1996 року під №15м/с стр.191 реєстр 3169.

Позивач вказує, що на підставі договору №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року вона - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 16.05.1996 року отримали у власність квартиру АДРЕСА_1 , та 21 травня 1996 року зареєстрували право власності на зазначену квартиру на підставі договору №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року в КП «ОМБТІ та РОН» під №3169 стр.22 кн.102 доп.

В подальшому, як стверджує позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , однак, нотаріусом було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, з підстав того, що договір №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року належним чином нотаріально не посвідчений, та не визначено частку померлої. Одночасно ОСОБА_2 роз`яснено її право звернутись до суду з відповідним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , та, після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на належну їм частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2018 року по справі №520/8181/18, визнано дійсним договір міни нерухомого майна №14330 від 16.05.1996 року, укладений на Одеській товарній біржі, на підставі якого ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли у власність квартиру АДРЕСА_3 .

Однак, на підставі вищевикладеного, оскільки квартира АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на підставі договору №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року, за яким частки співвласників не визначені, у тому числі, частки померлих ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про прийняття спадщини, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 06.09.2021року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київської державної нотаріальної контори міста Одеси про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Позивач - ОСОБА_1 про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 30.09.2021 року не з`явилась, однак 29.09.2021 року надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, та вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_3 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 30.09.2021 року не з`явився, однак 29.09.2021 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, а також вказав, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення.

Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 30.09.2021 року не з`явився, однак 30.09.2021 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, а також вказав, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення.

Представник третьої особи - Київської державної нотаріальної контори міста Одеси про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 30.09.2021 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмові пояснення на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що від позивача та відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв`язку з тим, що позивач підтримує позовні вимоги, а відповідачі позов визнали, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомлених відповідачів, на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 16 травня 1996 року між ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 (колишнє прізвище - ОСОБА_4 ), який дія від свого імені зі згоди матері ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з однієї сторони, та Акціонерним товариством, в особі генерального директора Грабовського Анатолія Іларіоновича, з іншої сторони, був укладений договір №14330 міни нерухомого майна, за умовами якого:

- «Ініціатори угоди» передали, а «Сторона угоди» прийняв квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності «Ініціатором угоди» на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30 травня 1994 року, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 16.05.1996 року під №354 стр.163 кн.155 пр.; «Сторона угоди» передала, а «Ініціатори угоди» прийняли квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності «Стороні угоди» - Акціонерному товариству «Одксатуріст» на підставі Акту прийому-передачі житлової площі від 06.03.1996 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 03.04.1996 року під №15м/с стр.191 реєстр 3169 (а.с. 19-20).

Згідно п.6 вказаного договору, грошові перекази згідно з цим договором між сторонами угоди не здійснюються.

Зазначений договір №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року між сторонами був укладений та посвідчений на Одеській товарній біржі, в якому одночасно зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

На підставі договору №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 16.05.1996 року отримали у власність квартиру АДРЕСА_1 .

21 травня 1996 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 16.05.1996 року зареєстрували право власності на зазначену квартиру на підставі договору №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року в КП «ОМБТІ та РОН» під №3169 стр.22 кн.102 доп., що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 89 років, померла ОСОБА_6 , про що 19 травня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої рай ради народних депутатів м. Одеси в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №4827.

Після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на усе належне померлій на час смерті майно, у тому числі на належну частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, на підставі якої була відкрита спадкова справа до майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім ОСОБА_1 , з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніхто зі спадкоємців не звертався.

27 квітня 2018 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав того, що договір №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року належним чином нотаріально не посвідчений, та не визначено частку померлої. Одночасно ОСОБА_2 роз`яснено її право звернутись до суду з відповідним позовом.

Також зазначаю, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 67 років, помер ОСОБА_5 , про що 03 лютого 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Одесі складено відповідний актовий запис №1247.

Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на усе належне померлому на час смерті майно, у тому числі на належну частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини за законом до Третьої Одеської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 , на підставі якої була також відкрита спадкова справа до майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім ОСОБА_1 , з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто зі спадкоємців не звертався.

У зв`язку з вищевказаною відмовою нотаріуса, щодо не прийняття вказаного договору міни, як належного правовстановлюючого документа на квартиру, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом про визнання договору дійсним.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2018 року по справі №520/8181/18, яке набрало законної сили 23.08.2018 року, визнано дійсним договір міни нерухомого майна №14330 від 16.05.1996 року, укладений на Одеській товарній біржі, на підставі якого ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прийняли у власність квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказані обставини були встановлені рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2018 року по справі №520/8181/18, яке набрало законної сили 23.08.2018 року, а тому, в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Разом з тим, оскільки квартира АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на підставі договору №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року, за яким частки співвласників не визначені, у тому числі частки померлих ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до п. 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Положеннями ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі викладеного вбачається, що за договором №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року, укладеним на Одеській товарній біржі, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (колишнє прізвище - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , частки кожного із співвласників є рівними - по 1/5 частці, у тому числі, частка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та частка ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті становила 1/5 частки за кожним.

Таким чином, судом встановлено, що розмір часток ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (колишнє прізвище - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,у квартирі АДРЕСА_1 , є рівними, тобто вказаним особам належало по 1/5 квартири, а тому позовні вимоги про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київської державної нотаріальної контори міста Одеси про визначення часток у праві спільної сумісної власності задовольнити.

Визнати, що за договором №14330 міни нерухомого майна від 16.05.1996 року, укладеним на Одеській товарній біржі, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (колишнє прізвище - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , частки кожного із співвласників є рівними - по 1/5 (одні п`ятій) частині, у тому числі, частка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та частка ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті становила 1/5 частки за кожним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.