Провадження № 22-ц/4808/1151/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» про визнання неправомірними дій щодо нарахування боргу за послуги газопостачання станом на 01.05.2015 та станом на 01.10.2017, стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2021 року під головуванням судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Івано-Франківськгаз» про визнання неправомірними дій щодо нарахування боргу за послуги газопостачання станом на 01.05.2015 та станом на 01.10.2017, стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживає в квартирі по АДРЕСА_1 , являється споживачем природного газу та добросовісно, регулярно, щомісячно оплачує послуги з газопостачання.

До надання їй субсидії станом на 01.03.2015 переплата за послуги з газопостачання становила 550,09 грн, яка підлягала поверненню. Однак з травня 2015 року відповідачем з незрозумілих причин їй була нарахована заборгованість в сумі 1 387,28 грн, частина якої відповідачем була погашена за рахунок наявної переплати в сумі 550,09 грн.

Протягом 2015-2017 років вона неодноразово зверталася до відповідача, в тому числі і комісії, що вирішує такі скарги споживачів.

26.06.2017 вона отримала повідомлення № 58053, згідно якого заборгованість за послуги газопостачання станом на 01.05.2017 року складає 268,49 грн. В той же час згідно наданої відповідачем роздруківки заборгованості за послуги газопостачання станом на 01.05.2017 року така заборгованість з незрозумілих причин за аналогічний період складає вже 1 282,54 грн.

Через протиправні дії відповідача, тобто через безпідставно нараховану заборгованість, їй в липні 2017 року відмовлено в призначенні субсидії. У зв`язку з цим для продовження субсидії вона вимушена була оплатити кошти сумі 268,49 грн.

У серпні 2017 року від відповідача надійшло повідомлення, в якому з посиланням на Правила постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, їй відмовлено у перерахунку за 2015 рік і не надано мотивованої відповіді щодо нарахованого боргу. Заборгованість, яка нарахована в квітні-травні 2015 року, враховується відповідачем до цього часу, тобто вона враховувалася за звітний період 2015, 2016 та 2017 роки та станом на 01.10.2017 року складає 588,55 грн.

Посилаючись на те, що вона має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору, необхідну інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання таких, а також на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, просила визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування боргу в сумі 1 378,28 грн за послуги газопостачання станом на 01.05.2015 та в сумі 588,55 грн станом на 01.10.2017, стягнути з відповідача кошти в сумі 818,58 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.06.2019 замінено первісного відповідача ПАТ «Івано-Франківськгаз» належним відповідачем - Акціонерне товариство«Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» (далі - АТ «Івано-Франківськгаз»).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.02.2020 залучено до участі в справі в якості співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» (далі - ТОВ «Івано-Франківськгаз збут»).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Івано-Франківськгаз», ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» про визнання дій щодо нарахування боргу в сумі 1 378,28 грн за послуги газопостачання станом на 01.05.2015 року та в сумі 588,55 грн станом на 01.10.2017 року неправомірними, стягнення 818,58 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, не врахував кілька фактів, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі.

Відповідно до п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 № 2246, із змінами, внесеними згідно постанови КМ України станом на 02.03.2015, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Згідно квитанції від 23.05.2015 нею проведена оплата за спожитий газ у квітні 2015 року в сумі 50,14 грн. В квитанції вказані показники: 7662-7471=191 куб.м, а також вказаний період оплати 01.04.2015 по 30.04.2015.

Таким чином, вона виконала вимоги чинного на той час законодавства, провела оплату за спожитий газ та вказала у квитанції про оплату показники лічильника, період оплати.

В той час, відповідач вказував, що 191 куб.м. вона використала не квітні 2015 року, а в травні 2015 року, і тому вартість спожитого газу вираховувалася за ціною 7,188 грн, яка діяла в травні, а не по ціні 1,089 грн, яка діяла в квітні 2015 року.

Відповідач не надав будь-яких доказів, якими підтверджується факт споживання нею 191 куб.м. саме в травні 2015 року, не повідомив суд на підставі яких доказів ним зроблені такі висновки, а посилався виключно на те, що оскільки оплата за квітень 2015 року проведена 23.05.2015, то вони автоматично вважають, що цей обсяг газу 191 куб.м. є використаним нею в травні 2015 року.

При цьому, в судовому засіданні вона вказувала, що оплата за спожитий газ 23.05.2015 не підтверджує факт використання 191 куб.м. газу саме в травні 2015 року, а також пояснила про затримку з оплатою у зв`язку з отриманням повідомлення із відділу субсидій, однак суд першої інстанції не взяв це до уваги.

Незважаючи на недоведеність обставин використання нею 191 куб.м. газу саме в травні 2015 року, а не в квітні 2015 року, суд першої інстанції визнав такі встановленими, що є підставою для скасування рішення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» зазначає, що товариство здійснює свою діяльність з 01.07.2015 на підставі ліцензії на постачання природного газу (метану) за регульованим тарифом на території м. Івано-Франківська, а послуги надавалися на підставі Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, тому договірні відносини у підприємства із позивачем виникли не швидше як з 01.07.2015.

Таким чином, щодо спірних правовідносин, пов`язаних із постачанням газу та проведенням розрахунків за спожитий газ, які виникли між позивачем та постачальником газу до 01.07.2015 товариство є неналежним відповідачем.

Щодо заборгованості станом на 01.05.2017, то така виникла як різниця заборгованості станом на 01.04.2017 та субсидії і сплачених споживачем коштів.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач не погоджується саме з періодом нарахування квітень-травень 2015 року, тому відсутні підстави для скасування рішення в частині вимог щодо відповідача ТОВ «Івано-Франківськгаз збут».

Представник АТ «Івано-Франківськгаз» у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що відповідно до п. 17, 29, 34 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 № 2246, із змінами, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний знімати фактичні показники лічильника газу; своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання; виконувати вимоги цих Правил. Із зазначеними положеннями кореспондуються умови п. 16, 28, 33 Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного між споживачем, ПАТ «Івано-Франківськгаз» та ТОВ «Івано-Франківськгаз збут», який діяв станом до листопада 2015 року.

Протягом квітня 2015 року позивач спожила 102 куб.м. газу, що підтверджується квитанцією від 18.04.2015, відповідно до якої на показник 7471 вона сплатила 50,14 грн. Враховуючи, що станом на 01.04.2015 по рахунку позивача була наявна переплата в розмірі 83,12 грн, в квітні надано субсидійні кошти в сумі 784,03 грн, нею сплачено 50,14 грн, то станом на 01.05.2015 то станом на 01.05.2015 по особовому рахунку позивача був наявний залишок грошових коштів в сумі 917,29 грн, з якого знято 367,20 за спожитий обсяг газу (102 куб.м.) в квітні 2015 року, то переплата становила 550,09 грн.

Відповідно до квитанції від 23.05.2015 за вказаний період травня 2015 року позивачка спожила 191 куб.м. газу та позивачу було донараховано за 8 днів травня 2015 року середньомісячне споживання за кожен день протягом аналогічного періоду минулого року 2 куб.м.

Отже в травні 2015 року позивачем спожито 193 куб.м. природного газу, який було перераховано по тарифу 7,18 грн за 1 куб.м., всього 1 387,28 грн.

Вказана заборгованість виникла через грубе порушення позивачкою вимог Правил та невиконання взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки вона щомісячно не надавала відповідачу фактичні показники лічильника газу та своєчасно не вносила плату за надані послуги з газопостачання, яка нараховувалася їй в повному обсязі, а проводила її частково. Крім того, позивачем належним чином не доведено, що саме в квітні 2015 року вона спожила 191 куб.м. газу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представники відповідачів вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та є побутовим споживачем природного газу.

Загальними зборами акціонерів ПАТ«Івано-Франківськгаз» змінено тип та найменування товариства, затверджено статут такого у новій редакції. Відомості про повне найменування товариства Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 57).

На виконання вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», який втратив чинність 01 жовтня 2015 року, ПАТ «Івано-Франківськгаз» проведено відокремлення функцій розподілу і постачання природного газу, згідно з яким функції розподілу на території Івано-Франківської області здійснює газорозподільне підприємство АТ «Івано-Франківськгаз», а функції постачання газу з 01.07.2015 здійснює ТОВ «Івано-Франківськгаз збут».

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно п. 1, 5, 7, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для, зокрема, перевірки показників засобів обліку; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Частиною 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг» від 16 липня 2015 року частину другу ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року доповнено реченням такого змісту: «У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством».

Відповідно до ч. 4. ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Згідно п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 № 2246, із змінами, внесеними згідно постанови КМ України станом на 02.03.2015 (далі - Правила) послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

Відповідно до п. 15 Правил справляння плати за нормами споживання у разі наявності лічильника газу не допускається, крім випадків: самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок; пошкодження лічильника газу, повірочного тавра, цілості його пломб, а також дій споживача, що призвели до заниження показань лічильника; відмови споживача у доступі до власних приміщень, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильники газу, представникам газопостачального (газорозподільного) підприємства для контрольного зняття показань лічильників газу; прострочення періодичної повірки лічильника газу з вини споживача у разі відмови споживача у доступі до своїх приміщень, де розташовані лічильники газу, для їх демонтажу або монтажу.

Пунктом 17 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Згідно п. 20 Правил за несвоєчасну оплату послуг з газопостачання споживач сплачує неустойку (пеню) згідно із законом або договором.

Відповідно до п. 30 Правил газопостачальне підприємство має право проводити щороку станом на 1 січня та 1 липня разом із споживачем звіряння фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу з підписанням відповідного акта.

Згідно п. 34 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання.

Відповідно до п. 10, 12, 13 Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою КМ України від 5 липня 2006 року № 938 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2015 р. № 74) споживач самостійно розраховує суму платежу виходячи з фактичних показань лічильника, норми споживання або величини планових платежів, з урахуванням роздрібної ціни на природний газ за цим договором.

У разі отримання субсидії та/або пільг з оплати газу споживач вносить плату за надані послуги з газопостачання в установленому законодавством порядку.

У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03 квітня 2014 року № 420 (втратила чинність 01 квітня 2015 року) затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 2 тис. куб. м на рік за наявності газових лічильників, - 1,089 грн за 1 куб. м.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03 березня 2015 року № 583 затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 куб.м, для індивідуального опалення або комплексного споживання (приготування їжі та/або підігрів води) у період із 01 травня по 30 вересня (включно) - 7,188 грн за 1 куб.м.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно з ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення ст. 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дій відповідачів з нарахування позивачеві плати за спожитий природний газ, без вирішення питання про цивільно-правові наслідки вчинення таких дій.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц (провадження № 61-909св17), оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування боргу в сумі 1 378,28 грн за послуги газопостачання станом на 01.05.2015 та в сумі 588,55 грн станом на 01.10.2017, а також стягнути з відповідача ПАТ «Івано-Франківськгаз» кошти в сумі 818,58 грн.

Отже, обраний позивачкою спосіб захисту, з урахуванням того, що позивачка не вимагала здійснення відповідного перерахунку плати за спожитий природний газ, не відновлює можливе порушене право позивачки.

Позовні вимоги щодо стягнення коштів з відповідача ПАТ «Івано-Франківськгаз» в сумі 818,58 грн позивачка обґрунтовувала наявністю переплати за спожитий газ в сумі 550,09 грн, однак така виникла у зв`язку із перерахуванням коштів субсидії в сумі 784,03 грн, а також сплатою коштів в сумі 268,49 грн в серпні 2017 року (а.с. 12), які було сплачено нею на рахунок ТОВ «Івано-Франківськгаз збут». За клопотанням позивача ОСОБА_1 суд першої інстанції залучив ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» до участі у справі як відповідача і ОСОБА_1 не заявляла окремих позовних вимог з обґрунтуванням до цього відповідача відповідно до ст. 49 ЦПК України.

Суд першої інстанції наведеного не врахував. При цьому суд вірно встановив, що позивачка у період виникнення спірних правовідносин отримувала субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, однак всупереч вимогам Правил своєчасно, тобто у встановлені строки, не вносила плату за надані послуги з газопостачання із зазначенням показань лічильників газу у платіжних документах.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову в задоволенні позову, однак мотивувальна частина рішення містить помилковий висновок щодо правильності визначення відповідачем об`єму спожитого природного газу на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що суперечить вимогам п. 15 Правил, які діяли на час виникнення спірних правовідносини та втратили чинність 16.07.2016. На переконання колегії суддів апеляційного суду мотивувальну частину оскаржуваного рішення необхідно змінити з урахуванням висновків, сформульованих в цій постанові.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський