Справа № 645/849/21
Провадження № 2/645/1077/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань Ятлової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 11 листопада 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем. Позивач зазначає, що з відповідачем не проживають з 2013 року. 23 лютого 2016 року вони розлучились. Увесь час з 2013 року дитина мешкає з позивачем. В 2017 році разом з дитиною переїхала до м.Харків, де були зареєстровані як тимчасово переміщені особи, за адесою АДРЕСА_1 . Також позивач зазначає, що вона сама піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток У 2017 році дитинна відвідувала дошкільний заклад у м. Харків. На даний момент дитина навчається у м. Харків в комунальному закладі «ХНВК» "Гімназія-школа І ступеня" № 24 Харківської міської ради Харківської області ім. І.Н. Питікова" , минулого року вчилася у комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі «Дитяча музична школа №12 ім. К.В. Шульженко, а також у Художній школі ім. Рєпіна у м. Харків. З 2013 року батько дитини не приймає участі у вихованні дитини. На підставі рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 24 січня 2014 р. відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Увесь час з 2013 року батько дитини не працевлаштовувався офіційно, щоб не сплачувати аліменти. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини станом на 01.09.2020 року у сумі 36748,18 грн. Станом на 01.09.2020 батько має заборгованість по сплаті аліментів більш ніж за півроку, на теперішній час мешкає у м. Миколаїв. ОСОБА_1 наголошує в позові, що відповідач неодноразово наголошував, що якби дитина проживала з ним, то він би її годував та одягав, а якщо дитина проживає з позивачем, то піклуватися про неї має позивач. Також зазначила, що в 2017 році вона переїхала до м. Харків та придбала квартиру, після чого працевлаштувалася на роботу в Організацію з Безпеки та Співробітництва у Європі фінансовим асистентом, де отримую регулярну заробітну плату. Її колишній чоловік ніде не працює, не займається вихованням доньки, не має власного житла, не сплачує аліменти на утримання дитини, в зв*язку з чим, на її думку доньці краще проживати з нею.

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини прийнято до провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.05.2021 відповідач по справі ОСОБА_2 поштою надав заперечення на позовну заяву.

18.05.2021 позивачка ОСОБА_1 надала відгук на заперечення відповідача, згідно яким позивач заперечувала про відсутність спору між сторонами, оскільки вважає, що відповідач вчиняє діє, щоб маніпулювати нею та дитиною. Аліменти з 2012 року по 2017 рік ОСОБА_2 не сплачував взагалі, бо знав що вона з дитиною знаходиться на непідконтрольній території, де не працюють суди , правоохоронні органи тощо та вона нічого не зможе з цим зробити. Він тільки повідомляв позивача проте, що якщо б дитина жила з ним, то він би її забезпечував, а так він не збирається це робити. Тільки у 2017 році коли вона з дитиною переїхали до Харкова та вона написала заяву до правоохоронних органів та у виконавчої службу, щоб вони вплинули на боржника, то ОСОБА_2 прийшлося частково погасити заборгованість перед дитиною. Крім того відповідач не хоче, щоб судом було визнано місце проживання дитини з позивачем, тому що це гарна можливість впливати на неї та дитину через те, що він не надає дозволу на вивіз дитини за кордон на оздоровлення та на непідконтрольну територію у м. Луганськ, де зараз проживають дідусь та бабуся дитини. В зв*язку з чим, підтримала позовні вимоги та просила встановити місце проживання дитини з позивачем.

В судове засідання позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву, в якій просила проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, надав суду заяву, якою просив слухати справу за його відсутності. Крім того зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що між ним та позивачкою не існує спору щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання дитини визначається зазначеними органами виключно за наявності спору між батьками. Позовна заява та додатки до неї не містять жодного доказу наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини, оскільки такого спору не існує. Позивачка в 2013 році покинула його та з дитиною переїхала жити до своїх батьків в Луганську область. На той час дитині виповнилося тільки рік і цілком природньо, що дитина зосталася проживати з матір`ю. Декілька разів відновлювали шлюбні відносини, позивачка з дитиною поверталася до нього в м. Миколаїв, але в подальшому з дитиною покидала знову. Спору щодо визначення місця мешкання дитини між сторонами не виникало, адже він ніколи не заперечував, щоб дитина мешкала з матір`ю. Також ніколи і до тепер не висловлював думки та наміри щодо можливого визначення місця проживання дитини з ним. Будь яких дій з цього приводу він також не здійснював. В 2017 році розірвали шлюб, остаточно упевнившись, що зберегти його неможливо. Весь цей час по тепер дитина мешкає з матір`ю, про що він не заперечує. Також зазначив, що заперечує проти тверджень позивача про несплату аліментів. В період з 03.12.2012 року по вересень 2017 року він виплатив позивачці аліменти в розмірі 29198,13 грн. на утримання дитини, що було враховано державним виконавцем, як сплата аліментів. В зв`язку з не зазначенням в квитанціях переказів призначення платежу «аліменти» та скаргою позивачки державним виконавцем був проведений перерахунок заборгованості по сплаті аліментів та грошові перекази на ім`я позивачки на суму 29 198,13 грн. не були враховані, як аліменти. В зв*язку з чим, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малько О.П. в судове засідання не з*явилася надала заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просили рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням прав дитини та надали висновок про визначення місця проживання дитини.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з який був зареєстрований 11.11.2011 року в Корабельному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 636.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 , виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області серії НОМЕР_1 від 05.07.2012 року, батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії паспорту серії НОМЕР_2 , позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З 6 квітня 2017 року ОСОБА_1 взята на облік, як особа, переміщена з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, адреса переміщення: АДРЕСА_1 (довідка від 06.04.2017 року № ).

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також, взята на облік, як особа, переміщена з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, адреса переміщення: АДРЕСА_1 (довідка від 06.04.2017 року № ).

Дитина ОСОБА_3 , мешкає разом з мамір*ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року, реєстраційний номер 2068, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасової Ю.П.

Судом вивчалася довідка КЗ «Харківського навчально- виховного комплексі «Гімназія - школа І ступеня» № 24 Харківської міської ради Харківської області ім. І.Н. Питякова» від 25.05.2020 № 60 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 2-А класі КЗ «ХНВК №» 24 Немишлянського району м. Харкова.

Також, згідно довідки Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дитяча музична школа № 12 ім. К.І. Шульженко» від 02.06.2020 № 42 - ОСОБА_3 , дійсно навчається в комунальному початковому спеціалізованому навчальному закладі «Дитяча музична школа №12 ім. К.І.Шульженко» у 1 класі фортепіанного відділу викладач ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Харківська дитяча художня школа № 1 ім. І.Ю. Рєпіна» від 04.06.2020 № 71 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в групі «Школа вихідного дня» відділення «Творчого розвитку» КПСМНЗ «ХДХШ №1 ім. І.Ю. Рєпіна».

Згідно постави про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2014, у Корабельному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції перебуває ВП 43327631 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості аліментів за період з 03.12.2013 по 01.09.2020 ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 36748,18 грн.

Таким чином з наданих документів вбачається, що ОСОБА_1 , є здоровою, працездатною жінкою, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, проживає у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав на те, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У рішенні ЄСПЛ в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Суд вказав на необхідність дослідження питання захисту і безпеки дитини (пункт 79); ризиків безпеки дитини під час проживання з матір`ю (пункт 82); дослідження стабільності середовища дитини для забезпечення її найкращих інтересів (пункти 83-84).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12.07.2021 № 405 - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 , мати дитини - ОСОБА_1 . Шлюб між батьками малолітнього розірвано 11.02.2016. Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_3 залишилася мешкати разом з матір`ю. Зараз мати з дочкою мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , де створено належні житлово-побутові умови (акт обстеження від 19.05.2021). Квартира належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2016. ОСОБА_1 працює, має самостійний дохід, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, що підтверджується відповідними довідками. ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, надав пояснення до суду, в яких зазначив, що відсутній спір між ним та матір`ю щодо визначення місця проживання дитини, оскільки він ніколи не заперечував проти проживання дочки з матір`ю. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час вирішення справи проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю якнайкраще забезпечить її інтереси.

При цьому, судом разом із матеріально-побутовими умовами проживання, враховано вік, психологічний стан та потреби малолітньої ОСОБА_3 .

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Сплачені позивачем судові витрати у розмірі 908 гривень 00 копійок підлягають до стягнення з відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263, 265,280-283 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевського, буд. 55.

Повний текст рішення складено 24.09.2021 року.

Головуючий суддя: -