КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 вересня 2021 року м. Київ

Справа №753/3286/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/11314/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю з червня 2014 року з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя, а тому шлюб не може в подальшому існувати, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб, зареєстрований 24 липня 2009 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 425, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.

Позивачу залишено шлюбне прізвище ОСОБА_3 .

Не погодився з судовим рішенням ОСОБА_2 , ним подана апеляційна скарга, в якій він зазначає, що рішення прийнято з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, а тому взяв за основу лише доводи позивача, внаслідок чого зробив помилковий висновок та невірно вирішив спір.

Зазначає, що в листопаді 2014 року він поїхав до Республіки Білорусь на роботу, повернувся до України в травні 2015 року. Після його повернення, ОСОБА_1 не повідомила йому, що вона звернулась до суду та вже отримала заочне рішення про розірвання шлюбу, довго приховувала від нього, що рішенням суду шлюб розірвано, і лише 01 травня 2021 року вона розповіла про існування заочного рішення та про причину, яка спонукала її таке вчинити, а саме образа на відповідача через від`їзд до Республіки Білорусь на роботу.

Вказує, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, а тому не був присутній в судовому засіданні, чим були порушені його права.

Також зазначає, що доказів, або фактів, які свідчили б про неможливість збереження шлюбу з позиції моралі та з позиції інтересів подружжя, суду надано не було. Вважає, що суд повинен уникати формалізму та надати сторонам строк на примирення. Станом на сьогоднішній день сторони проживають разом, він піклується про дочку, дитині не відомо про те, що шлюб між батьками розірваний, дитина зростає в повній сім'ї, любові та розумінні.

Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було встановлено факту, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, та не було почуто думки відповідача.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 повністю підтримала доводи наведені в апеляційній скарзі та просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

10 вересня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відмову від позову. У заяві позивач вказує, що скориставшись правом передбаченим ч.1 ст. 49 ЦПК України, вона відмовляється від позову, наслідки відмови від позову і закриття провадження у зв`язку з цим, їй відомі та зрозумілі.

Сторони в судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність та відсутність їх представників. Тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши заяву позивача, перевіривши її відповідність вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що заява позивача про відмову від позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 49 ЦПК України, ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч.3 ст. 206, п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України).

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦПК України якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства право позивача на відмову від позову гарантується на будь-якій стадії судового розгляду і є безумовним, оскільки саме у цьому полягає диспозитивність цивільного судочинства.

ОСОБА_1 у заяві про відмову від позову посилається на положення ст. 206, 256, 373 ЦПК України та зазначає, що обізнана з наслідками відмови від позову та закриття провадження у справі. А отже заява ОСОБА_1 про відмову від позову відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України, підстав для відмову у її задоволенні не вбачається.

У зв`язку з прийняттям заяви позивача про відмову від позову, судове рішення ухвалене у справі підлягає визнанню нечинним, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 377, 381, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог - задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року - визнати нечинним та закрити провадження у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст ухвали складений 16 вересня 2021 року.