Дата документу 15.09.2021 Справа № 311/213/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/213/21 Головуючий у 1 інстанції Носик М.А.
Провадження № 22-ц/807/1977/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, про зобов`язання видати оригінал акту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, про зобов`язання видати оригінал акту.

В обґрунтування позову зазначено, що з 1971 року по 1989 рік він працював прохідником шахти «Експлуатаційна» Запорізького залізорудного комбінату Мінчормет УРСР правонаступником якого є Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат».

За час роботи на вказаній посаді на зазначеному вище підприємстві отримав професійне захворювання з діагнозом: «Двосторонній кохлеарний неврит з легким зниженням слуху. Захворювання професійне (16.10.1986 р.)».

Коли ОСОБА_1 звернувся для призначення йому страхових виплат до Василівського відділення Управління виконавчої дирекції у Запорізькій області Фонду соціального страхування України, то йому було роз`яснено письмово, що підставою призначення йому страхових виплат є акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленою формою, тобто оригінал цього документа.

Позивач намагався отримати оригінал акту у відповідача, звертався через адвоката із запитом, а також із заявами про це.

Відповіддю №19/2017 від 20.10.2020 року повідомлено, що Акти розслідування професійних захворювань та отруєнь зберігаються на підприємстві протягом 45 років.

Акт розслідування профотруєння та профзахворювання був складений 20.11.1986 року, копія якого вручена під особистий підпис ОСОБА_1 ..

Відповіддю №19/2289 від 07.12.2020 року позивачу повідомлено, що Акти розслідування професійних захворювань та отруєнь зберігаються на підприємстві протягом 45 років, і у ПрАТ «ЗЗРК» відсутні законні підстави для надання оригіналу Акту розслідування професійних захворювань та отруєнь.

Беручи до уваги, що для призначення ОСОБА_1 страхових виплач йому необхідно подати до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України саме оригінал акту розслідування профотруєння і профзахворювання складений 20.11.1986 року, а не копію яка йому вручена підприємством, зважаючи на відмову відповідача у видачі йому оригіналу вказаного акту для звернення за призначення йому страхових виплат, для захисту своїх прав він має звернутися до суду.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд зобов`язання Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» видати оригінал Акту розслідування профотруєння і профзахворювання складений 20 листопада 1986 року за матеріалами розслідування на потерпілого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та постановити нове судове рішення яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в яком у просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа, яка не е заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ап. Рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Акт розслідування профотруєння та профзахворювання складено 20 листопада 1986 року, таким чином строки зберігання Акту на підприємстві відповідача не закінчилися. Тому відсутні правові підстави для задоволення позову та покладення обов`язку на ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» видати ОСОБА_1 оригінал Акту розслідування профотруєння і профзахворювання складений 20 листопада 1986 року, оскільки Василівською СЕС передано відповідачеві копію Акту, і вказана копія повинна зберігатися на підприємстві 45 років.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що з 1971 року по 1989 рік ОСОБА_1 працював прохідником шахти «Експлуатаційна» Запорізького залізорудного комбінату Мінчормет УРСР правонаступником якого є Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки від 06 липня 1966 року.

За час роботи отримав професійне захворювання з діагнозом: «Двосторонній кохлеарний неврит з легким зниженням слуху. Захворювання професійне (16.10.1986 р.)», що підтверджується повідомленням про хронічне професійне захворювання (отруєння) №08/21-1957 від 03 вересня 2020 року.

Коли ОСОБА_1 звернувся для призначення йому страхових виплат до Василівського відділення Управління виконавчої дирекції у Запорізькій області Фонду соціального страхування України, то йому було надано відповідь, що підставою призначення йому страхових виплат є акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленою формою, тобто оригінал цього документа.

ОСОБА_1 звертався через адвоката до голови правління ПрАТ «ЗЗРК» з клопотанням видати йому оригінал акту або дублікат що має силу оригіналу Акту від 20 листопада 1986 року.

Згідно відповіді №19/2017 від 20.10.2020 року повідомлено, що Акти розслідування професійних захворювань та отруєнь зберігаються на підприємстві протягом 45 років. Акт розслідування профотруєння та профзахворювання був складений 20.11.1986 року, копія якого вручена під особистий підпис ОСОБА_1 ..

Відповідно до відповіді №19/2289 від 07.12.2020 року позивачу повідомлено, що Акти розслідування професійних захворювань та отруєнь зберігаються на підприємстві протягом 45 років, і у ПРАТ «ЗЗРК» відсутні законні підстави для надання оригіналу Акту розслідування професійних захворювань та отруєнь.

Згідно п. 1.3. розділу І «Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», що затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, правління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові витрати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Відповідно до підпунктів 6, 7 пункту 3.1. розділу ІІІ вказаного «Порядку…», для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати до управління (відділення) Фонду подаються: акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за встановленою формою: рішення сулу про встановлення факту нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (якщо було засідання суду з цього питання).

Судом першої інстанції встановлено, що факт професійного захворювання позивача і наявність у розпорядженні сторін копій витребуваного Акту, також відсутність заперечень ПрАТ «ЗЗРК», не вбачається спору з питання встановлення факту професійного захворювання.

В силу приписів ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Фонд розглядає справи про страхові виплати па підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Позивачем надано до суду копію Акту розслідування профотруєння та профзахворювання, складений 20 листопада 1986 року Василівською СЕС Мінздраву СРСР. Зі змісту якого вбачається, що представнику Запорізького залізорудного комбінату була вручена копія Акту, а не екземпляр оригіналу.

Відповідно до п.119 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних отруєнь та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ №337 від 17.04.2019 року, Акт розслідування профотруєння та профзахворювання разом з матеріалами розслідування зберігається на підприємстві (в установі, організації), в територіальному органі Держпраці та робочому органі Фонду протягом строку, визначеного типовими та галузевими переліками видів документів, затверджених відповідно до законодавства.

Згідно з п.458 наказу Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», Акти розслідування професійних захворювань та отруєнь зберігаються на підприємстві протягом 45 років.

Твердження скаржника про те що Перший примірник Акту залишається у адміністрації Підприємства, і тому Підприємство повинно віддати Позивачу свій Перший примірника є помилковим і не містить ніяких обґрунтованих правових підстав, адже всі чотири примірника мають однакову юридичну силу.

Фонд соціального страхування України управління виконавчої дирекції у Запорізькій області Василівське відділення надало роз`яснення № 01/1723 від 17.11.2020 Позивачу щодо переліку документів необхідних для призначення страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням, у якому зазначив, що у Позивача відсутній оригінал Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання за формою П-4, та рекомендував звернутися до ПрАТ «ЗЗРК» для отримання оригіналу вищезазначеного документу. Акт за формою П-4 на Підприємстві відсутній, був складений Акт Василівською СЕС за формою №362/у-86.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Акт розслідування профотруєння та профзахворювання складено 20 листопада 1986 року, таким чином строки зберігання Акту на підприємстві відповідача не закінчилися.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову та покладення обов`язку на ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» видати ОСОБА_1 оригінал Акту розслідування профотруєння і профзахворювання складений 20 листопада 1986 року, оскільки Василівською СЕС передано відповідачеві копію Акту, і вказана копія повинна зберігатися на підприємстві 45 років.

31 серпня 2021 року на адресу Запорізького апеляційного суду від скаржника надійшло клопотання про доручення доказів, а саме: копії відповіді на адвокатський запит Головного управління Держпраці у Запорізькій області №08/02.8-05/6650 від 24.06.2021; копії відповіді на адвокатський запит Головного управління Держпраці у Запорізькій області №08/02.8-05/8038 від 05.08.2021; копії відповіді на адвокатський запит Головного управління Держпродспоживслужби у Запорізькій області №06-13-13/4398 від 15.07.2021; копії відповіді на адвокатський запит Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації №4887/01 від 03.08.2021; копії відповіді на адвокатський запит ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» №05.01/2987 від 18.08.2021.

Відповідно до частини 2 ст. 83 ЦПК України позивачу, як особі, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Зокрема ч. 4 ст. 83 ЦПК України передбачає, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частиною 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї

Позивачем не було письмово повідомлено об`єктивні причини з яких докази не могли бути подані разом з позовною заявою та не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.

Крім того з наданих документів, можна встановити, що запити були зроблені після відкриття апеляційного провадження та судового засідання в Запорізькому апеляційному суді, яке відбулося 15.06.2021 (до Головного управління держпраці у Запорізькій області 17.06.2021 та 27.07.2021, до Запорізької обласної державної адміністрації департаменту охорони здоров`я 27.07.2021, до Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я» 10.08.2021).

Таким чином, скаржником порушені процесуальні строки подання доказів, а тому не приймаються апеляційним судом.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: