Справа № 453/627/20 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1701/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року в складі судді Курницької В.Я. у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановив:

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 29.05.2020 року і до досягнення дочкою повноліття; вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 29.05.2020 і до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

16.03.2021 (здано на пошту 12.03.2021 року) від ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення з відповідача судових витрат позивача з відповідними доказами, в якій вона просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у цивільній справі № 453/627/20, у розмірі 18944, 00 грн., а також 3000, 00 грн. гонорару успіху адвоката.

Оскаржуваною ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала Сколівського районного суду Львівської області від 02.04.2021 не відповідає вимогам ст.ст. 246, 258 та 270 ЦПК України. Зокрема, відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати або відмовити в прийнятті додаткового рішення. Інших рішень суду, в тому числі і ухвал, в даному випадку, законодавством не передбачено.

Окрім того, звертає увагу на те, що повідомила суд про попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла у зв`язку з розглядом справи та своєчасно, у п`ятиденний строк після прийняття рішення у справі подала до суду відповідну заяву про стягнення з відповідача судових витрат позивача, з додатками, письмовими доказами. Зокрема, в мотивувальній частині позовної заяви позивач зазначила, що відповідно до п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона (позивач) понесла у зв`язку із розглядом справи становить 5000 грн, а в резолютивній частині вказано, що судові втрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Вважає безпідставним посилання суду на висновок Великої Палати Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

На думку апелянта, саме навмисна поведінка відповідача спонукала суд неодноразово відкладати судові засідання та змушувала позивача неодноразово з адвокатом відвідувати безрезультатні судові зсідання. Саме така протиправна поведінка відповідача спонукала позивач нести зайві судові витрати у даній справі. З урахуванням судової практики та обставин справи, вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача понесених нею судових витрат у розмірі 18944 грн.

Просить скасувати ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у цивільній справі №453/627/20 в розмірі 18 944 грн. та 3000 грн. гонорару успіху. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат під час розгляду даної апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив про необґрунтованість апеляційної скарги. Зокрема, звернув увагу на те, що позивач впродовж розгляду справи не конкретизувала види судових витрат, в матеріалах справи відсутня усна чи письмова заява ОСОБА_1 чи її представника ОСОБА_4 щодо наміру подати до закінчення розгляду даної справи чи після ухвалення судового рішення докази на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач сплатила або має сплатити. Таким чином, позивач пропустила строк для подання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. При цьому в своїй заяві ОСОБА_1 не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказувала про поважність причин його пропуску. Тому, з урахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України та висновку, викладеного в п. 57, п. 58 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц, заява ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат підлягала залишенню без розгляду. Вважає, що ухвала Сколівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року є законною та обґрунтованою.

Учасники справи позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, позивачка ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи без її участі, відповідач з клопотаннями не звертався.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ні позивач, ні її представник до закінчення судових дебатів не звернулися до суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зазначення в позові орієнтовного розрахунку судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 5000, 00 грн. не може вважатися такою заявою, оскільки відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, є загальною вимогою до позовної заяви. При цьому суд наголосив, що відсутність позивача та її представника в судовому засіданні 11.03.2021 року не перешкоджало їм зазначити про намір подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на надання правової допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення в поданому 11.03.2021 клопотанні, яке було підписано як позивачем, так ї її представником.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що у травні 2020 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому, окрім, стягнення аліментів просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. При цьому у позовній заяві, відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомила про попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат в розмірі 5000 грн, які вона понесла у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 16.07.2020 в порядку спрощеного позовного провадження.

11.03.2021 ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 подали клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 29.05.2020 і до досягнення дочкою повноліття; вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 29.05.2020 і до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Цим же рішенням, суд вирішив питання про розподіл судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, зокрема стягнув з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. Питання щодо витрат на правову допомогу не вирішував.

12 березня 2021 року через поштове відділення ОСОБА_1 подала заяву про стягнення з відповідача судових витрат позивача з відповідними доказами, в якій вона, зокрема, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у цивільній справі № 453/627/20, у розмірі 18944, 00 грн., а також 3000, 00 грн. гонорару успіху у цивільній справі. В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надала договір про надання правничої допомоги від 09.05.2020, додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 09.05.2020, ордер про надання правової допомоги, акт виконаних робіт від 12.03.2021 та квитанцію про сплату 18944 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що суд має право залишити без розгляду заяву про розподіл судових витрат у випадку, якщо така заява зроблена стороною до закінчення судових дебатів, при цьому докази про розмір витрат не були подані цією стороною протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував у даній справі правовий висновок, викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15, оскільки у вказаній справі суд залишив без розгляду заяву в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з тих підстав, що відповідачка надала новий розрахунок понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, який доповнила витратами на суму 50 894,40 грн. вже після прийняття постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, відтак Велика Палата Верховного Суду вважала, що відповідачка пропустила строк для подання доказів понесених витрат та не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску.

Натомість, у даній справі встановлено, що до закінчення судових дебатів позивачка та її представник не звернулися до суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, при цьому докази були подані фактично у встановлений законом 5-денний строк, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду заяви на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тоді як положення вказаної статті можуть бути застосовані лише у випадку несвоєчасного подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, якщо відповідна заява була подана до закінчення судових дебатів.

Враховуючи те, що заява про стягнення судових витрат судом першої інстанції не розглядалась, відтак апеляційний суд позбавлений можливості вирішити вказане питання на стадії апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За таких обставин, ухвала Сколівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, під час розгляду вищевказаної заяви про стягнення судових витрат (витрат на правову допомогу) суд першої інстанції повинен дати оцінку доводам заявника щодо стягнення судових витрат, а також встановити наявність чи відсутність підстав для задоволення заяви про компенсацію таких судових витрат.

Стосовно заявленого в апеляційній скарзі клопотання про вирішення питання щодо стягнення судових витрат під час розгляду даної апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК).

З аналізу наведеної норми вбачається, що чинним процесуальним законодавством не передбачено вирішення апеляційним судом питання розподілу судових витрат у разі скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду. Вказана процесуальна дія проводиться лише у разі зміни судового рішення або ухвалення нового, не передаючи справи на новий розгляд.

Враховуючи наведене, клопотання ОСОБА_1 про вирішення питання щодо стягнення судових витрат під час розгляду даної апеляційної скарги, не вирішується.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.6, 379, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 вересня 2021 року.

Головуючий А.В.Ніткевич

Судді С.М.Бойко

С.М.Копняк