ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7600/21

Головуючий у першій інстанції Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1297/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Садівниче товариство «За мир»,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «За мир» про зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції 2 серпня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до СТ «За мир», в якому просив: 1) зобов`язати відповідача звернутись до сертифікованого інженера-землевпорядника заключити договір та оплатити геозйомку місцевості, а саме, ділянок: № НОМЕР_1 (колишній власник ОСОБА_2 , теперішній власник ОСОБА_3 ), № НОМЕР_2 (власник ОСОБА_4 ), № НОМЕР_3 (власник ОСОБА_5 ), № НОМЕР_4 (колишній власник ОСОБА_6 , з 02 вересня 2020 року новий власник ОСОБА_7 ), та зробити геозйомку відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року; 2) зобов`язати відповідача звернутись до ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області з геозйомкою від сертифікованого інженера-землевпорядника для з`ясування меж вищеперерахованих ділянок відносно проїзної частини дороги та для приведення проїзної дороги у відповідність до чинного діючого законодавства. У разі відмови виконання приписів добровільно всіх вищеперерахованих ділянок про звільнення проїзної частини дороги зобов`язати відповідача звернутись до суду з позовом про визнання незаконними та скасування розпоряджень Чернігівської РДА, Старобілоуської сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності всіх чотирьох вищезазначених земельних ділянок та визнання недійсними договорів купівлі-продажу ділянок; 3) зобов`язати відповідача звернутись з геозйомкою та запитом щодо правомірності виділення земельної ділянки № НОМЕР_4 у СТ «За мир» стосовно порушення вимог чинного законодавства України до Деснянського басейнового управління водних ресурсів та ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області про надання висновків щодо неправомірного зайняття та приватизації меж водного господарства; 4) зобов`язати відповідача звернутись до органів прокуратури із заявою про перевірку законності виділення земельної ділянки № 244 на підставі висновків та приписів Деснянського басейнового управління водних ресурсів у м. Чернігові та ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області та подальшого звернення прокуратурою до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Чернігівської РДА, Старобілоуської сільської ради стосовно земельної ділянки № 244, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 244 від 02 вересня 2020 року; 5) зобов`язати відповідача надати йому копії належним чином завіреного оновленого статуту СТ «За мир» зі змінами від 29 травня 2021 року, копію належним чином завіреного протоколу загальних зборів товариства від 29 травня 2021 року та належним чином завіреного витягу з державного реєстру юридичних осіб про призначення голови правління СТ «За мир» Мартиненка О.С. та видати довіреність на його ім`я на представництво товариства в усіх установах та організаціях.

У мотивування своїх вимог зазначав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2019 року він є власником земельної ділянки площею 0,0564 га під № НОМЕР_5 , розташованої на території Старобілоуської сільської ради Чернігівського району в СТ «За мир». Незважаючи на наявність у проектній документації проїзду до його земельної ділянки, фактично такий проїзд відсутній. До вересня 2020 року він мав можливість потрапляти до своєї ділянки через ділянку № НОМЕР_4 за домовленістю з попереднім власником, проте після зміни власника землі таку можливість він втратив.

Указував, що звертався до голови правління садового товариства щодо обстеження меж його земельної ділянки та суміжних земельних ділянок, також звертався до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області для з`ясування фактичних меж ділянок у відповідності до кадастрового плану розподілу земель, але його звернення залишились без відповідного реагування, виявилися безрезультатними неодноразові звернення позивача на «гарячу лінію» КМУ щодо бездіяльності Держгеокадастру.

Ухвалою від 02 серпня 2021 року Чернігівський районний суд позовну заяву ОСОБА_1 до СТ «За мир» залишив без руху, надавши позивачу строк для усунення виявлених недоліків терміном п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, звільнивши його від сплати судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, повністю проігнорував п. 7 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, згідно з яким при визначенні пільг щодо сплати судового збору у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» належить керуватися й іншими законодавчими актами, зокрема, ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивач зазначає, що до такого ж висновку дійшов суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі від 11 вересня 2017 року, якою скасував ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова про залишення поданого ним аналогічного позову без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

Звертає увагу, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя, яка є елементом права особи на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України.

Також наголошує на тому, що при передачі позовної заяви з Деснянського районного суду м. Чернігова до Чернігівського районного суду Чернігівської області не були враховані положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, виходячи із заявлених підстав, які зводяться до захисту його прав, як споживача, що і зумовило звернення ОСОБА_1 до Деснянського районного суду м. Чернігова.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дійшовши висновку про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви не доданий документ на підтвердження сплати судового збору, розмір якого, з урахуванням заявлених позивачем п`яти вимог немайнового характеру, становить 4 540 грн. Районний суд зазначив, що посилання ОСОБА_1 на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки заявлені ним вимоги про зобов`язання вчинити певні дії не охоплюються предметною сферою застосування даного Закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За змістом ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У справі встановлено, що у липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до СТ «За мир» про зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 1-5).

Ухвалою від 13 липня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України передав справу за позовом ОСОБА_1 до СТ «За мир» про зобов`язання вчинити певні дії на розгляд до Чернігівського районного суду (а.с. 24-25).

Ухвалою Чернігівського районного суду від 02 серпня 2021 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме, позивачем до заяви не був доданий документ про сплату судового збору. Тому, з посиланням на ст. 185 ЦПК України, ОСОБА_1 був визначений 5-денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку сплати судового збору у розмірі 4 540 грн за п`ять вимог немайнового характеру. (а.с 33-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Приписами ч. 1 ст. 4 даного закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Беручи до уваги заявлені позивачем у даній цивільній справі п`ять вимог немайнового характеру, розмір судового збору становить 4 540 грн.

Скаржником всупереч вимогам ЗУ «Про судовий збір», яким визначено порядок оплати та розміри ставок судового збору, судовий збір за подання до суду відповідного позову сплачений не був. Як у своєму позові, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», проте такі твердження ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Так, згідно з ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Перелік прав споживачів, які підлягають захисту, визначений ч. 1 ст. 4 Закону. Звернувшись з позовом про зобов`язання СТ «За мир» вчинити певні дії, ОСОБА_1 указував на те, що не може фактично користуватися своєю земельною ділянкою через невідповідність меж суміжних земельних ділянок кадастровому плану, тобто, предметом позову є встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, усунення перешкод у користуванні належної позивачу власністю.

Отже, зі змісту позовних вимог не вбачається, що відповідачем були порушені права позивача, як споживача у правовідносинах, сферу яких регулює ЗУ «Про захист прав споживачів», тому посилання ОСОБА_1 про наявність у нього пільг щодо сплати судового збору за подання даного позову є хибними. Твердження ОСОБА_1 про те, що відповідач у спірних відносинах є надавачем послуг, суперечать змісту його позову та самим позовним вимогам, а отже також не можуть бути підставою для звільнення від сплати судових витрат.

Не є слушними посилання ОСОБА_1 на позицію апеляційного суду, висловлену в ухвалі від 11 вересня 2017 року, стосовно наявності у нього пільг щодо сплати судового збору у відповідності ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» і помилковості висновку суду першої інстанції про залишення його позову без руху у зв`язку з несплатою судового збору, оскільки правовідносини у справі № 750/7464/17 і в даній цивільній справі не є подібними.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність залишення позовної заяви без руху з мотивів, викладених в оскаржуваній ухвалі, є таким, що відповідає нормам чинного цивільного процесуального права, ухвала постановлена з додержанням вимог закону, і підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про недотримання районним судом приписів ч. 5 ст. 28 ЦПК України при передачі справи до іншого суду не беруться до уваги колегії суддів, оскільки питання про підсудність справи за позовом ОСОБА_1 та передачу даної справи на розгляд до Чернігівського районного суду було вирішене ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 липня 2021 року, яка не є предметом даного апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 2 серпня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий: Судді: