"10" вересня 2021 р.
Справа № 642/3258/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Балега Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що працював у Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємству на посаді юрисконсульта І категорії, та 15.12.2020 р. він звільнився за власним бажанням у зв`язку з невиплатою йому заробітної плати за ч.3 ст.38 КЗпП України, про що видано наказ № 152/к від 15.12.2020 р. При звільненні підприємство не здійснило повний розрахунок, у зв`язку з чим має місце заборгованість перед позивачем у розмірі 144 602,20 грн, а також не відшкодовано поштові витрати 96,48 грн. Відповідач має сплатити позивачу станом на 29.05.2021 р. без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету 179630,06 грн. заборгованості із заробітної плати, а також 89 856,72 грн середнього заробітку за весь час затримки, а також поштові витрати 96,48 грн.

Ухвалою від 08.06.2021 р. відкрито провадження у справі і її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

24.06.2021р. ОСОБА_1 подав уточнення позовних вимог в яких просив суд стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства заборгованість по заробітній платі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 179 630,06 грн з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 16 грудня 2020 року по день ухвалення судового рішення по справі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, поштові витрати у розмірі 96,48 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 1 816,00 грн, судові витрати у розмірі 37,06 грн, допустити негайне виконання рішення.

Відповідач подав письмові заперечення на позов, де зазначив, що, відповідно до наказу №153/к від 24.12.2020 р. Позивач прийнятий на роботу до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на посаду юрисконсульта 1 категорії за сумісництвом. Наказом від 12.04.2021 р. №47/к Позивача звільнено 12.04.2021 з займаної посади за ч. З ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням Відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору).

Сума належних при звільненні 15.12.2020 р. коштів становила 144 582,20 грн. (в т.ч. компенсація за дні невикористаної щорічної відпустки та вихідна допомога при звільненні).

Разом з тим, Відповідач звертає увагу суду на той факт, що Позивач, з яким трудові відносини було припинено 15.12.2020 р., виявив бажання повторно укласти трудовий договір з Відповідачем, що і було реалізовано шляхом видання наказу №153/к від 24.12.2020 р.

Таким чином, Позивач, усвідомлюючи, що Відповідач станом на 24.12.2020р., не виконав свої зобов`язання по виплаті належних при звільненні коштів, знову уклав трудовий договір з Відповідачем, який в квітні 2021 року було також розірвано за частиною 3 статті 38 КЗП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням Відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору).

Дана обставина свідчить, на думку Відповідача, про умисні та недобросовісні дії Позивача направлені на отримання вихідних допомоги при звільненні як в грудні 2020 р., так і в квітні 2021 р..

Також, Відповідач звертає увагу, що до вказаної загальної суми заборгованості заявленої Позивачем у позовній заяві, входить і вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку, нарахована у відповідності до ст. 44 КЗпП України в сумі 41 055, 00 грн. (з урахування податків, тобто сума до видачі).

Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Як зазначено в п. 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. по справі №711/4010/13-ц (провадження 14-429цс19)

"53. ... вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від З0 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 60))".

Враховуючи, що Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати, Відповідач вважає, що при розгляді даної справи задоволеними може бути лише вимоги в частині, що стосується стягнення коштів, які належать до структури заробітної плати.

Що стосується стягнення невиплаченої вихідної допомоги, то дана вимога в межах розгляду даної справи, виходячи з позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду, задоволенню не підлягає.

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача нарахованих при звільненні коштів Позивачем не відокремлені, Відповідач вважає що є наявні законні підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо стягнення середнього заробітку, Відповідач вважає, що в даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягають врахуванню висновки щодо застосування ст. 117 КЗпП України, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпІІ України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат працівника, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених Позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

Вказана правова позиція була сформульована при аналогічних обставинах справи, пов`язаних з розглядом трудового спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який врегульований ст. 117 КЗпГІ України. Причини невиплати остаточного розрахунку при звільненні мають враховуватися судом відповідно до загальних принципів цивільного законодавства, розумності, добросовісності та справедливості, - при визначення розміру штрафних санкцій, визначених згаданою нормою ст. 117 КЗпГІ України. Касаційним судом була сформульована правова позиція щодо необхідності застосування принципу пропорційності у спорах, які виникли з передбачених ст. 117 КЗпП України, що є визначальним для визначення аналогічного характеру спору та для її застосування.

Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої ст. З ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц), у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд на певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Розмір цього відшкодування може бути зменшений із врахуванням: І) розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільненим трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такою періоду і моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних і і затримкою розрахунку при звільненні майнових вірш працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи викладене, Відповідач вважає, що в даній справі необхідно враховувати не тільки загальну суму простроченої заборгованості роботодавця, але дослідити ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат Позивача; наявність у Відповідача значних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних із обов`язками сплатити борг за іншими зобов`язаннями, у тому числі за аналогічними вимогами. Позивач також в позовній заяві умисно не вказує на факт та мету повторного укладення трудового договору з Відповідачем. Тому Відповідач вважає, що при розгляді даної справи необхідно врахувати вказаний принцип пропорційності, а також загальний принцип цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України), що на думку Відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідач вважає, що твердження Позивача про наявність підстав для стягнення з Відповідача моральної шкоди не відповідає вимогам закону та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа мас: право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4).

Відповідач вважає, що Позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями Відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає. Тобто, Позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність Відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від Позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди Позивач зазначає лише, що його моральні страждання безпосередньо пов`язані з протиправною поведінкою Відповідача і знаходяться з нею в причинному зв`язку.

Разом з тим, Позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою Відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності Відповідача.

12.07.2021 Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог в яких просив суд стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства заборгованість по заробітній платі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 128 630,06 грн, з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, вихідну допомогу без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 51 000,00 грн, з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 16 грудня 2020 року по день ухвалення судового рішення по справі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, поштові витрати у розмірі 96,48 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 746,58 грн

сплачені судові витрати у розмірі 55,59 грн, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Також 12.07.2021 Позивач надав відповідь на відзив в якому виклав свою правову позицію щодо відзиву Відповідача. Позивач вважає, що думка Відповідача, про умисні та недобросовісні дії Позивача направлені на отримання вихідних допомоги при звільненні з ХКЕПОП по частини 3 статті 38 КЗпП України в грудні 2020 року, укладення знову трудового договору з ХКЕПОП, а потім знову його звільнення в квітні 2021 року з підприємства по частини 3 статті 38 КЗпП України не підкріплюється нормами матеріального права та наданими ним доказами по справі.

Не існувало будь яких обмежень щодо праці Позивача по сумісництву з 24 грудня 2020 року по 12 квітня 2021 року та звільнення його, при наявності підстав порушення Відповідачем трудового законодавства, по частини 3 статті 38 КЗпП України.

При цьому існування заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та вимоги по відшкодуванню поштових витрат у розмірі 144 698,68 грн, підтверджується довідкою ХКЕПОП про заборгованість від 25 січня 2021 року за № 14/76.

Відповідно довідки ХКЕПОП від 05.07.2021 за вих. № 17/905 заборгованість Позивача по заробітній платі, вихідної допомоги та по відшкодуванню поштових витрат складає 144 676,68 грн

Різниця між зазначеними довідками складає 22 грн.

Позивач погоджується з зазначеними сумами пояснюючи, що при розрахунку позовних вимог керувався даними, що йому були надані ХКЕПОП довідкою від 25 січня 2021 року за № 14/76, а принципіальна різниця у сумі 22 грн для Позивача не суттєва.

Щодо відмови в задоволені позовних вимог про стягнення вихідної допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку, нарахована у відповідності до ст. 44 КЗпП України в сумі 41 055, 00 грн (з урахування податків, тобто сума до видачі) так, як вихідна допомога не входить в структуру заробітної плати, Позивач пояснив, що разом з відповіддю на відзив надав уточнення на позовну заяву, де просив стягнути заборгованість по заробітній платі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 128 630,06 грн та вихідну допомогу у розмірі 51 000,00 грн, а всього заборгованість складає 179 630,06 грн. Зазначені суми дані без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету.

Відповідно наданих довідок наданих Відповідачем, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають:

- заборгованість по заробітної плати у розмірі 128 630,06 грн, з якої Відповідач повинен утримати ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету, на руки Позивачу необхідно виплатити 103 547,20 грн;

- заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 51 000,00 грн, з якої Відповідач повинен утримати ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету, на руки Позивачу необхідно виплатити 41 055,00 грн.

Відповідач же у своїх довідках, надав суму заборгованості вже з утриманням ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету.

Відповідач відповідно вимог законодавства та судової практики має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

Дохід обкладається податком з доходів фізичних осіб за ставкою 18 % і військовим збором за ставкою 1,5 %, як інші доходи.

На підставі зазначеного Відповідач на момент звільнення повинен був сплатити Позивачу 179 630,06 грн, з якої Відповідач повинен утримати ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету, на руки Позивачу необхідно виплатити 144 602,20 грн (заробітна плата та вихідна допомога), а також 98,46 грн відшкодування за поштові витрати.

Щодо зменшення суми стягнення на користь Позивача середнього заробітку та застосування висновків викладених у Постанові ВСУ від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) щодо розміру виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки.

По справі № 761/9584/15-ц на момент звільнення позивача, відповідач здійснив з ним остаточний розрахунок, а позивач звернувся до суду щодо стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні тільки через шість років. При стягнені середнього заробітку між позивачем та відповідачем існував спор між працівником та власником щодо виплати розміру сум, належних працівнику.

По справі № 642/3258/21 Відповідач не здійснив остаточний розрахунок з Позивачем, Позивач звернувся до суду через 4 місяця з моменту отримання довідки про свою заборгованість та місяць після отримання довідки про свій середній заробіток. На момент звільнення та на момент звернення Позивача до суду, між Позивачем та Відповідачем відсутній спір між працівником та власником щодо розміру сум, належних Позивачу при звільненні.

Це підтверджується довідками ХКЕПОП про заборгованість від 25 січня 2021 року за № 14/76, сума заборгованості складає 144 698,68 грн та ХКЕПОП від 05.07.2021 за вих. № 17/905 сума заборгованості складає 144 676,68 грн

Різниця між зазначеними довідками складає 22 грн.

При цьому Позивач для обґрунтування своїх позовних вимог користується інформацією, що викладена в зазначених довідках та не надає свого розрахунку заборгованості, що йому належить виплати Відповідач при звільнені.

Таким чином Позивач просить стягнути суму, розмір якої йому визначив сам Відповідач.

Керівництво ХКЕПОП у своєму відзиві не спростувало факти щодо замість того, щоб здійснити в першочергове погашення своїм працівникам заборгованості по заробітній платі, в тому числі і Позивачу, воно направляло кошти на інші видатки та закупівлю сировини що у процентному співвідношенню від суму коштів, що надійшли склало: 50,4% 27,5%, 45,8%, а на заробітну плату було направлено 30,1%, 37,2%;, 6,4%.

Дана інформація міститься в актах перевірки ХКЕПОП Головним управлінням Держпраці у Харківській області: № 2191540 від 18 листопада 2020 року, № 2511439 від 31 грудня 2020 року, від 16 березня 2021 року № 20-01-4417/0109 (інформація є публічною, роздруківки були додані до позовної заяви).

На момент подання позовної заяви, сума, що належить до виплати Позивачу у розмірі 179 630,06 грн в 1,99 разу більше суми середнього заробітку (89856,72 грн без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету) та більше в 1,35 разу на момент розгляду справи 13 серпня 2021 року суми середнього заробітку (132 761,28 грн без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету).

Якщо здійснити розрахунок втрат Позивача в результаті інфляції, то станом на 09.07.2021 інфляційні втрати за період прострочення грошового зобов`язання 206 днів складуть 11 034,38 грн.

Відповідач замість здійснення остаточного розрахунку з Позивачем, позов не визнає в частині остаточного розрахунку, при цьому наданням довідок підтверджує, що заборгованість існує.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. (Пункт 68 справи № 761/9584/15-ц).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. (Пункт 69 справи № 761/9584/15-ц).

Позивач у своєї відповіді на відзив пояснив своє обґрунтування щодо стягнення моральної шкоди, а саме порушенням його трудових прав, внаслідок не здійснення Відповідачем виплати Позивачу належної заробітної плати протягом 9 місяців під час праці на ХКЕПОП та не зрозумілий час коли Позивач отримає кошти після набуття чинності Рішення суду, Позивачу було завдано моральної шкоди, спричиненої негативними переживаннями та емоціями, оскільки Позивач був змушений вживати додаткових дій для відновлення порушених трудових прав, звертатись до суду для отримання заборгованості по зарплаті та вихідної допомоги, також внаслідок невчасної виплати зарплати та вихідної допомоги, Позивач був позбавлений можливості зароблені кошти спрямувати на свої потреби, таким чином Позивач враховуючи тривалий час порушення своїх прав, час яких триває більше вже року, оцінив розмір своєї моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Зазначена правова позиція міститься в висновках Постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача не з`явився, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) перебував у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичне підприємством працюючи на посаді юрисконсульта I категорії по 15.12.2020р.

15.12.2020р. ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати (частина 3 статті 38 КЗпП) на підставі наказу ХКЕПОП № 152/к від 15 грудня 2020 року. (а.с. 13, 74)

Відповідно до наданої Позивачем довідки ХКЕПОП про заборгованість від 25 січня 2021 року за № 14/76, сума боргу ХКЕПОП перед ОСОБА_1 складає 144 602,20 грн (з утриманням податків та зборів). (а.с. 19)

Відповідно до наданої Відповідачем довідки ХКЕПОП про заборгованість від 05 липня 2021 року за № 17/905, сума боргу ХКЕПОП ОСОБА_1 складає 144 582,20 грн (з утриманням податків та зборів). (а.с. 77)

Різниця між зазначеними довідками складає 20 грн.

Позивач погоджується з сумою 144 582,20 грн пояснюючи, що при розрахунку позовних вимог керувався даними, з довідки ХКЕПОП від 25 січня 2021 року за № 14/76. Принципова різниця у сумі для Позивача не суттєва.

Відповідно довідки ХКЕПОП про заборгованість від 05 липня 2021 року за № 17/905 сума боргу 144582,20 грн (з утриманням податків та зборів) складається:

-з заборгованості по заробітній платі 103 527,20 грн;

-вихідній допомоги 44 055,00 грн.

Відповідачем, станом на день розгляду справи, не надано до суду доказів про виплату вказаних сум Позивачу.

Абзацом 5 пункту 6 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Такий дохід обкладається податком з доходів фізичних осіб за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи.

Таким чином, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають:

- заборгованість по заробітної плати у розмірі 128 605,22 грн, з якої Відповідач повинен утримати ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету, при цьому остаточно Позивачу необхідно виплатити 103 527,20 грн.

- заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 51 000,00 грн, з якої Відповідач повинен утримати ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету, при цьому остаточно Позивачу необхідно виплатити 41 055,00 грн

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про оплату праці», частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці», частини 5 статті 97 КЗпП України оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (частини 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

За статтею 47 КЗпП, керівництво підприємства зобов`язане виплатити Позивачу при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Не проведення з вини ХКЕПОП розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При цьому, відповідно частини 5 статті 97 КЗпП України та частини 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці», на керівництво ХКЕПОП покладений обов`язок здійснювати оплату праці працівникам в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно документів, доданих Позивачем до позовної заяви, Головне управління Держпраці у Харківській області перевіряло ХКЕПОП з питань додержання законодавства про працю.

Згідно інформації, що міститься на сайті ІАС ДНК розміщені результати проведення позапланових перевірок ХКЕПОП з питань додержання законодавства про працю, що проводились державними інспекторами відділу експертизи умов праці Головного управління Держпраці у Харківській області, а саме:

результати по акту № 2191540 від 18 листопада 2020 року Головного управління Держпраці у Харківській області за електронною адресою:

https://inspections.gov.ua/inspection/view?id=2191540;

результати по акту № 2511439 від 31 рудня 2020 року Головного управління Держпраці у Харківській області за електронною адресою:

https://inspections.gov.ua/inspection/view?id=2511439;

результати по акту № 20-01-4417/0109 від 16 березня 2021 року Головного управління Держпраці у Харківській області за електронною адресою:

https://cdn.inspections.gov.ua/inspection/check-access-file?bucket=inspection&idFile=1065493

Відповідно інформації, що міститься в актах перевірки ХКЕПОП Головним управлінням Держпраці у Харківській області: № 2191540 від 18 листопада 2020 року, № 2511439 від 31 грудня 2020 року, від 16 березня 2021 року № 20-01-4417/0109, керівництво ХКЕПОП замість того, щоб здійснити в першочергове погашення своїм працівникам заборгованості по заробітній платі, в тому числі і Позивачу, воно направляло кошти на інші видатки та закупівлю сировини що у процентному співвідношенню від суму коштів, що надійшли склало: 50,4% 27,5%, 45,8%, а на заробітну плату було направлено 30,1%, 37,2%;, 6,4%. (а.с.20-55)

Зазначену інформацію ХКЕПОП у своєму відзиві та запереченнях не спростувало.

Відповідно довідки ХКЕПОП від 14 травня 2021 року № 03/721 середньоденна заробітна плата Позивача становить 809,52 грн. (а.с. 18)

Кількість робочих днів, з моменту звільнення 15 грудня 2020 року Позивача з роботи до моменту його звернення з позовом до суду 28 травня 2021 року, складає 111 робочих днів.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 16.12.2020 по 28.05.2021 складає 809,52грн х111 р.д = 89 856,72 грн.

Кількість робочих днів, з моменту звільнення 15 грудня 2020 року Позивача з роботи починаючи з 16 грудня 2020 року до моменту його розгляду у судовому засіданні 13 серпня 2021 року складає 164 робочих днів.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 16.12.2020 по 13.08.2021 складає 809,52грн х164 р.д = 132761,28 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 16.12.2020 по 11.09.2021 складає 809,52грн х183 р.д =148 142,16 грн.

Постановою ВСУ від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) наведено висновки щодо розміру виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки. Так, зокрема зазначено, що мета відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Розмір цього відшкодування може бути зменшений із врахуванням: 1) розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, суд враховує, що 1) розмір простроченої заборгованості складає 179 605,22 грн, при цьому, ані наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ані її розмір Відповідач та Позивач не оспорюють. 2) період затримки остаточного розрахунку з 16.12.2020 по 10.09.2021 року складає х183 робочих днів (дев`ять місяців), при цьому Відповідач не пояснив причин затримки, а Позивач звернувся до суду через 164 робочих (п`ять місяців) після його звільнення, при цьому пройшло 157 робочих дня (чотири місяця) з дня отримання довідки про заборгованість до моменту звернення до суду. 3) Позивач здійснив розрахунок втрат в результаті інфляції, то станом на 10.09.2021р. інфляційні втрати за період 11 034,38 грн. 4) Відповідач не надає суду доказів про поважні причини, не проведення розрахунку з Позивачем, не спростував факти викладені Позивачем, що замість того щоб Відповідач починаючи з квітня 2020 року здійснював першочергове направлення коштів на погашення заборгованості по заробітної плати, кошти направляв на інші витрати, розмір простроченої заборгованості перед Позивачем у сумі 179 605,22 грн перевищує в 1,22 рази розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 148 142,16 грн.

Тому, враховуючи компенсаторний характер виплат, передбачених статті 117 КЗпП України, суд вважає, відсутні підстави для зменшення розміру виплати середнього заробітку Позивачу.

Оскільки Відповідачем порушені права Позивача на виплату всіх сум, що належать йому від підприємства на користь позивача з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та вихідної допомоги в розмірі 179 605,22 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 148 142,16 грн., а всього 327 747,38 грн, без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частини 1,3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її законних майнових прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тривалість судових процесів, спрямованих на відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, засади розумності, співмірності, справедливості та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Згідно зі статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, належні йому від підприємства, в строки, зазначені в статтею 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно довідки ХКЕПОП від 25 січня 2021 року за № 14/76 та довідки ХКЕПОП від 05 липня 2021 року за № 17/905 Відповідач визнає поштові витрати у розмірі 96,48 грн. Відповідно ст.ст. 47, 116 КЗпП України, сума поштових витрат у розмірі 96,48 грн підлягає стягненню з Відповідача на користь ОСОБА_1 ..

Щодо відшкодування Позивачу сплачених судових витрат у розмірі 55,59 грн, то зазначені судові витрати не підлягають компенсації, так як це не передбачено ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з Відповідача - Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства понесені судові витрати - судовий збір (за квитанціями на аркушах справи 60, 61, 89) у розмірі 2746,58 грн на користь Позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19,141,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 23 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС У в Х/о 29 квітня 1999 року) заборгованості по заробітній платі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 128 605,22 грн (сто двадцять вісім тисяч шістсот п`ять грн. 22 коп.) з відрахуванням Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством в подальшому з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС У в Х/о 29 квітня 1999 року) вихідну допомогу без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 51 000,00 грн (п`ятдесят одна тисяча грн), з відрахуванням Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством в подальшому з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС У в Х/о 29 квітня 1999 року) середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 16 грудня 2020 року по день ухвалення судового рішення по справі 10 вересня 2021 року без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 148 142,16 грн (сто сорок вісім тисяч сто сорок дві грн 16 коп.) з відрахуванням Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС У в Х/о 29 квітня 1999 року) поштові витрати у розмірі 96,48 грн (дев`яносто шість грн 48 коп.).

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС У в Х/о 29 квітня 1999 року) моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі грн).

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС У в Х/о 29 квітня 1999 року) сплачений судовий збір у розмірі 2746,58 грн (дві тисячі сімсот сорок шість грн 58 коп.).

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду до або через Ленінський районний суд. м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.Г. Проценко