Дата документу 01.09.2021 Справа № 332/1206/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/1206/21Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
Пр. № 22-ц/807/2091/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2021 року про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання об`єктами права спільної власності подружжя самочинно збудовані об`єкти нерухомості, визнання права власності на будівельні матеріали та поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 2-10), в якому просив визнати за ним та відповідачем право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва та існують у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та допоміжних будівель та споруд спільною сумісною власністю подружжя без виділу часток в натурі.

Одночасно із позовом надійшла заява про забезпечення позову (а.в.м.с. 36-40), в якій позивач ОСОБА_1 просив:

- накласти арешт на Ѕ житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку оформлено за ім`я ОСОБА_1 , та посвідчується договором дарування частини житлового будинку від 28.05.2010 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2010 р. до розгляду справи про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя самочинно збудовані об`єкти нерухомості, визнання права власності на будівельні матеріали та поділ майна подружжя Заводським районним судом м. Запоріжжя (набрання рішення суду законної сили);

- заборонити відповідачу - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти щодо цього об`єкту нерухомості розташованого за адресою: АДРЕСА_1 будь-які дії спрямовані на: = введення його (його частини) в експлуатацію; = реєстрацію права власності на нього; = його продаж (відчуження).

В обґрунтування заяви позивач ОСОБА_1 зазначав, що у відповідності до договору дарування частини житлового будинку від 28.05.2010 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2010 року відповідачу ОСОБА_1 було подаровано через уповноважену особу (її матір) Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 56,3 кв. м та житловою площею 34,4 кв. м частину будинку було повністю розібрано та збудовано нову частину будинку загальною площею близько 115,0 кв. м та житловою близько 80,0 кв. м. Як зазначав позивач, відповідач має намір подарувати частину будинку своїй матері та позбавити позивача визнати за собою право власності. За таких підстав, просив суд першої інстанції вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спрямовані за введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності на нього і його відчуження.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Марченко Н.В. (а.в.м.с. 65).

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2021 року (а.в.м.с. 66-67) заяву позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі залишено без задоволення.

Ухвалою суду першої інстанції від 08 квітня 2021 року (а.в.м.с. 69-70) провадження у цій справі відкрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 74-76) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.в.м.с. 99).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.в.м.с. 102), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 107), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду та відпустки судді-доповідача у період з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно (а.в.м.с.112).

Ухвалою апеляційного суду (а.в.м.с. 126) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника позивача.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 01 вересня 2021 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи позивач ОСОБА_1 (в порядку ст. 130 ч. 5 ЦПК України через свого представника ОСОБА_2 ) та третя особа ОСОБА_3 (в порядку ст. 128 ч. 8 п. 3 ЦПК України) не з`явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції адвоката Коноваленка О.Ю. (а.в.м.с. 95-97) та відповідача ОСОБА_1 .

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2). Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні вищезазначеної заяви позивача про забезпечення позову у цій справі спосіб, правильно керувався ст.ст. 149-151, 153, 353, 354 ЦПК України та правильно виходив із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективних захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який необхідно застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, при цьому, суд першої інстанції помилково встановив, що у порушення вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України позивач у заяві не обґрунтував саме необхідність забезпечення позову, оскільки не навів жодних доказів, які б підтверджували, що Ѕ частина самочинно збудованого об`єкту нерухомості може стати предметом договору дарування, не довів реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав позивача, оскільки житловий будинок, маючи статус самочинно збудованого, не може бути відчужений.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції помилково встановив, що позивач у своїй вищезазначеній заяві про забезпечення просив накласти арешт на Ѕ частину самочинного збудованого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спрямовані за введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності на нього і його відчуження, на будівельні матеріали якого позивач у цій справі у своєму позові просив визнати у тому числі за ним право спільної сумісної власності.

Оскільки, апеляційним судом було встановлено, на чому також наполягав позивач у своїй апеляційній скарзі у цій справі через свого представника (а.в.м.с. зворот 74): позивач у цій справі просив накласти арешт на інше майно, а саме: Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є самочинним та був оформлений на ім`я відповідача ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини будинку від 28.05.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2010 року (а.в.м.с. 23-30), та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спрямовані за введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності на нього і його відчуження.

Проте, апеляційний суд вважає, що:

- при вищевикладених позовних вимогах позивача (а.в.м.с. 9), в яких він просить лише визнати за ним та відповідачем право власності, хоча й спільної сумісної без виділу часток, не на новостворений будинок чи об`єкт незавершеного будівництва або частину останнього, а лише будівельні матеріали для цього самочинного будинку без стягнення будь-якого розміру компенсації за останні з відповідача, та не просить визнати саме цей новостворений будинок чи об`єкт незавершеного будівництва або частину останнього (самочинний будинок), спільною сумісною власністю сторін у цій справі з будь-яких правових підстав (а.в.м.с. 9),

- то вид забезпечення позову позивача у вигляді накладення арешту на Ѕ частину належної виключно їй на праві особистої приватної власності (договір дарування) частини несамочинного будинку за вказаною адресою та вищезазначеної заборони відповідачу є неспівмірним із вищезазначеними позовними вимогами позивача у цій справі, що є порушенням вимог ст. 150 ч. 3 ЦПК України, за змістом якої: заходи забезпечення …. мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами),

а тому суд першої інстанції мав відмовити у застосуванні вищезазначених видів забезпечення позову позивача у цій справі саме з цих підстав.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останньої в редакції цієї постанови.

Крім того, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги позивача при вищевикладених обставинах, позивач ОСОБА_1 не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останньої в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 13.09.2021 року, оскільки у період з 11.09.2021 року по 12.09.2021 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.