Житомирський апеляційний суд
Категорія 63 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/10513/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Анциборенко Н.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення в дану квартиру та передати їй ключі від квартири; заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, що створюють перешкоди ОСОБА_1 у користуванні згаданою квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 21.08.1999 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому шлюб було розірвано. В період шлюбу, мати відповідача подарувала їй 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , а своєму синові ОСОБА_2 - 1/6 частини квартири. Після розлучення у квартирі проживає відповідач з новою сім`єю, а позивач вимушена на протязі чотирьох років винаймати житло, оскільки він не визнає її права на нерухоме майно та вважає його своїм. Зазначає, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартири шляхом багаторазової зміни замків та не надає ключів. З 2015 року позивач зверталася до органів поліції із заявами, в яких повідомляла про порушення прав на користування та володіння нерухомим майном. Всі спроби вирішити питання мирним шляхом відповідач ігнорує.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2021 року позов задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, що створюють перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення у квартиру та передачі ключів від цієї квартири скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у спірній квартирі проживає собака, через яку позивач позбавлена можливості потрапити до вказаного житлового приміщення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує зазначене судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про вселення у квартиру та передачі ключів від цієї квартири, то з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених вимог позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач передав ключі від квартири у залі судового засідання і позивач мала можливість під час оголошеної у судовому засіданні перерви вселитись у квартиру.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального закону.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.08.1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1125 (а.с.8).

27.10.2017 шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

В суді першої інстанції сторони надали пояснення, що 14.04.2020 заочне рішення від 27.10.2017 було скасовано та вже рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.03.2021 шлюб між ними остаточно розірвано.

У період шлюбу із відповідачем мати відповідача подарувала позивачу 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , а відповідачу 1/6 частини квартири, що підтверджується копією договору дарування, копією Витягу з Державного реєстру правочинів та копією технічного паспорту (а.с.10-13).

Згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» від 28.02.2020 позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до копії договору оренди від 25.11.2016 року позивач є орендарем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15).

10.10.2020, 20.11.2020, 07.09.2021 позивач зверталася до ГУНП в Житомирській області з заявами про притягнення відповідача до відповідальності з тих підстав, що він не допускає її до квартири (а.с.17-18).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч.1,2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що позивач є співвласником спірної квартири у розмірі 1/2 її частини, а тому вона має законне право на проживання у ній.

Судом також встановлено та не спростовано відповідачем, що між сторонами у справі існує конфлікт з приводу вселення та користування спірною квартирою, позивач доступу до спірної квартири не має.

Із змісту рішення суду першої інстанції можна зробити висновок, що суд вважав, що передача позивачу ключів від спірної квартири в залі судового засідання є підставою для висновку про її вселення (фізичне) у спірну квартиру.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки апеляційна скарга свідчить про те, що позивач у спірну квартиру не змогла вселитись, а відсутність судового рішення про вселення унеможливить її (позивача) звернення до органів виконавчої служби про примусове вселення.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що не змогла потрапити до житла, оскільки там знаходить собака бійцівської породи.

Із заяви та наданих пояснень до правоохоронних органів від 07.09.2021 вбачається, що позивач не змогла вселитись у спірну квартиру, оскільки переданими відповідачем в залі судового засідання ключами, не змогла відкрити двері.

Отже, встановивши, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить спірна квартира, однак відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні цією квартирою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про вселення та зобов`язання відповідача передати позивачу ключі від зазначеної квартири.

З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалює нове судове рішення у цій частині про вселення позивача у квартиру АДРЕСА_2 та зобов`язання відповідача передати колючі позивачу від спірної квартири (п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.

Вселити ОСОБА_1 в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від зазначеної квартири.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.09.2021.

Головуючий Судді