Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" вересня 2021 р. Справа № 608/2277/20
Номер провадження2/608/77/2021
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.
з участю секретаря Южди Л.С.
представника відповідачки ОСОБА_2 -- адвоката Вароди П.Б.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно,-
В листопаді 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно.
В позовній заяві позивачка вказала, що познайомилася з ОСОБА_3 , почали зустрічатися, а з грудня 2013 року стали проживати однією сім`єю та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4 ; у свідоцтві про народження, виданому 28 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського міськрайонного управління юстиції серії НОМЕР_1 , актовий запис № 232, його батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Оскільки шлюб не був зареєстрований у органах державної реєстрації актів цивільного стану, відомості про батька дитини внесені відповідно до ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. ОСОБА_3 за життя визнавав себе батьком дитини ОСОБА_7 , любив сина, дбав про нього, виховував. Також він мав намір внести відомості про себе як батька в свідоцтво про народження сина, але постійно відкладав цю справу і не встиг цього зробити через раптову смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. З повідомлення Чортківської районної державної нотаріальної контори Тернопільської області вбачається, що до майна померлого ОСОБА_3 заведено спадкову справу №47/2019. Спадкоємцем померлого є його дочка, яка подала заяву про прийняття спадщини та надала документи на оформлення.
Встановивши факт батьківства ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , останній стає спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця. Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов' язати Чортківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису №232 від 28 жовтня 2015 року про народження ОСОБА_4 , вказавши в графі "Батько" відомості про ОСОБА_3 як батька ОСОБА_7 та видати заявнику нове свідоцтво про народження, а також визнати право власності на спадкове майно після померлого ОСОБА_3 , а саме: на 1/2 квартири АДРЕСА_2 .
В грудні 2020 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Варода П. Б. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідачка позову не визнає, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на такі обставини. Доводи ОСОБА_1 про батьківство померлого ОСОБА_3 щодо її сина ОСОБА_4 не підтверджуються належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, а ті докази на котрі вона посилається у своєму позові не є достатніми та достовірними для встановлення батьківства за рішенням суду. Звертає увагу суду на те, що позивачка до часу народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 і, вочевидь, батьком вказаної дитини саме він і є. Так, 31 травня 2017 року позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_9 ) уклала шлюб з ОСОБА_8 , який розірваний рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2017 року у справі № 608/1277/17. Між тим, визначальним є той факт, що по батькові дитини ОСОБА_7 , а ім`я колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_10 . Водночас згідно актового запису про народження ОСОБА_4 за № 232 від 28 жовтня 2015 року, в графі відомості про батька зазначено: ОСОБА_5 , що цілковито співпадає з ім`ям та по батькові колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_8 . Позивачка ОСОБА_1 не заявляє ні в своєму позові, ні в окремому клопотанні, про необхідність призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи для встановлення біологічного батьківства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до ОСОБА_4 . Відповідачка ОСОБА_2 не заперечує щодо ексгумації трупа її померлого батька ОСОБА_3 для відібрання біологічних зразків необхідних для проведення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, зокрема, фрагментів головок трубчатої кістки, кісток ребра, хребта, стегнової кістки з головкою зубів, тощо, які найкраще всього збереглися. Також ОСОБА_2 просить стягнути з позивачки на її користь 10 000 гривень витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 6 січня 2021 року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.
Представника відповідачки ОСОБА_2 -- адвокат Варода П. Б. позовні вимоги заперечує, просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідачки, свідка, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких мотивів.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис № 232, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського міськрайонного управління юстиції у Тернопільській області 28 жовтня 2015 року.
Рішенням Чортківського районного суду від 28 серпня 2017 року у справі № 608/1277/17 розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 31 травня 2017 року в Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 92.

Рішенням Чортківського районного суду від 10 червня 2020 року у справі № 608/966/20 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи Чортківського міськрайонного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про виключення запису про батька з актового запису про народження дітей виключено запис як батька дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису про народження дітей визнаних ОСОБА_8 . Зокрема, вказаним рішенням внесено зміни в актовий запис про народження №232 від 28 жовтня 2015 року, складений Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), а саме змінено прізвище дитини з ОСОБА_12 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо вищевказаного рішення від 10 червня 2020 року суд зазначає, що воно було прийнято відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, так як відповідачкою ОСОБА_1 (позивачкою в даній справі) визнавалися позовні вимоги позивача ОСОБА_8 , а відповідно і докази, які би підтверджували і обґрунтовували позовні вимоги останнього, судом не досліджувались.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що батьком її сина ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , з яким вони спільно проживали та вели спільне господарство, і останній визнавав себе батьком дитини, мав намір внести відомості про себе як батька у свідоцтво про народження сина.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і після його смерті відкрилася спадщина.

У відповідності із довідкою Чортківської районної державної нотаріальної контори № 1087/02-14 від 09.10.2019 року вбачається, що згідно даних Чортківської районної державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 47/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Спадкоємцем останнього являється його дочка ОСОБА_2 , яка подала заяву про прийняття спадщини та надала документи на оформлення.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі N 643/9245/18 (провадження N 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 543/738/16-ц (провадження N 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі N 641/9147/15-ц (провадження N 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі N 225/6301/15-ц (касаційне провадження N 61-30047св18).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Під час судового розгляду справи позивачці неодноразово роз`яснювалося її право на заявлення клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, сторона відповідачки не заперечувала проведення такої експертизи, але позивачка від проведення такої експертизи відмовилася.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б із достовірністю підтверджували, що вона та померлий ОСОБА_3 спільно проживали й вели спільне господарство до народження ОСОБА_4 , спільно виховували та утримували дитину, а також того, що померлий за життя визнавав його своїм сином. Також суд зазначає, що позивачка відмовилася від проведення судово-генетичної експертизи, позитивний висновок якої міг бути єдиним науковим методом точного встановлення батьківства ОСОБА_3 ..

При цьому суд зазначає, що що факт спільного проживання та утримання дитини мають оцінюватися виключно з метою доведення факту походження дитини від батька.

Показання свідка ОСОБА_13 , яка є матір`ю позивачки, а тому показання такого свідка судом оцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки обставини, про які зазначає вказаний свідок іншими доказами об`єктивно не підтверджуються, а також копії окремих сторінок касаційної скарги на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 6 жовтня 2015 року у справі № 608/1122/15-ц, мирової угоди від 21 березня 2018 року, супровідного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13523/0/19-16 від 1 березня 2016 року та позовної заяви ОСОБА_14 до ОСОБА_13 , ОСОБА_15 про визнання права власності на спадкове майно не доводять вищенаведені обставини, які могли би бути підставою задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Без вирішення питання про встановлення факту батьківства неможливо вирішити заявлені позивачкою позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно, оскільки вони є взаємопов`язаними та похідними.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону (ст. 81 ЦПК) покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б із достовірністю підтверджували, що вона та померлий ОСОБА_3 спільно проживали й вели спільне господарство до народження дитини ОСОБА_7 , спільно виховували та утримували дитину, а також того, що померлий за життя визнавав його своїм сином, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У відзиві на позов відповідачка просить стягнути з позивачки на її користь 10 000 гривень витрат на правничу допомогу. З цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, частиною 4 цієї статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї норми закону суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надані договір про надання професійної правничої допомоги від 11 жовтня 2019 року, який було складено, ще до подання в суд позовної заяви ОСОБА_1 , та квитанція до прибуткового касового ордера № 201 від 03 грудня 2020 року, згідно якої від ОСОБА_2 прийнято 10 000 гривень на підставі договору про надання професійної правничої допомоги. В зв`язку з такими обставинами, суд не має підстав для висновку, що 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу були понесені саме в зв`язку з розглядом даної справи, оскільки судом, в даному випадку, не виключається, що представник відповідачки на підставі вищезазначеного договору міг брати участь в розгляді і інших справ, стороною в яких була відповідачка. Відповідачкою не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт надання-прийому наданих послуг за Договором від 11 жовтня 2019 року, що не дає можливості суду оцінити розмір таких витрат відповідно до положень ЦПК України.

За таких обставин, судові витрати суд покладає на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 128, 130, 135 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 81, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити за недоведеністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного судового рішення -- 18 вересня 2021 року.

Суддя: В. І. Парфенюк