Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3109/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 96 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №279/3109/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "АСКО" до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "АСКО",

на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, постановлену 17 червня 2021 року суддею Недашківською Л.А. у м. Коростені, повний текст ухвали складено 17 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "АСКО" (далі Товариство) звернулося в суд з позовом до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, у якому просило встановити факт належності Товариству правовстановлюючого документа Державного акту на право постійного користування на землю серія ЖТ-15-000006 від 30.11.1994 на земельну ділянку загальною площею 51,36 га з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства. В обґрунтування позову зазначило, що у даному правовстановлюючому документі зазначено попередню (до реорганізації) назву Товариства, що перешкоджає останньому у здійсненні права постійного користування земельною ділянкою. У виправленні помилки органом місцевого самоврядування було відмовлено, у зв`язку із чим Товариство звернулось за захистом свого права до суду.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення. Роз`яснено позивачу його право на звернення до господарського суду за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі директор Товариства Сербінов А.А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На його думку, суд не врахував, що ГК України та ГПК України не передбачають встановлення будь-яких фактів, тому Товариство не може послатися на відповідну норму ГПК України та звернутися до господарського суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник Товариства апеляційну скаргу підтримав.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та роз`яснив позивачу право на звернення до господарського суду.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду.

Так, в силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Розмежування компетенції між судами загальної юрисдикції щодо розгляду справ визначається, зокрема, нормами процесуального права.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положеннями ст.20 ГК України та ст. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

У позовній заяві Товариство, посилаючись на положення ст. 315 ЦПК України, просило суд здійснити захист свого порушеного права шляхом встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа Державного акту на право постійного користування на землю серія ЖТ-15-000006 від 30.11.1994.

В той же час, ч. 1 ст. 316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Зі змісту даної процесуальної норми слідує, що із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, має право звернутися саме фізична, а не юридична особа.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити є правильним.

Разом з тим, суд не звернув уваги, що вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до його повноважень не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові №910/10764/19 від 04 серпня 2020 року.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Отже, висновок суду про те, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а позивачеві слід звернутися з даним позовом до господарського суду є помилковим.

Посилання представника позивача у апеляційній скарзі на те, що спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, ґрунтується на неправильному розумінні позивачем норм ЦПК України та пов`язане з неправильним застосуванням способу захисту, визначеного законом.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розяснення позивачеві права на звернення до господарського суду з даним позовом, а в іншій частині - щодо відмови у відкритті провадження у справі - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "АСКО" задовольнити частково.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 червня 2021 року скасувати у частині роз`яснення позивачу права на звернення до господарського суду.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 вересня 2021 року.