Справа № 594/711/21
16 вересня 2021 року
Борщівський районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого Зушман Г.І.
з участю секретаря Шимків Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася в суд з позовом, у якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Чортківським бюро технічної інвентаризації від 05.01.1970 вона є власником цього домоволодіння, в якому 13.06.2014 на прохання свого сина вона зареєструвала відповідача ОСОБА_2 . Відповідач був працевлаштований у її сина, де відробляв виправні роботи і ніколи в її будинку не проживав. Відповідач ОСОБА_2 не проживає у належному їй домоволодінні без поважних на те причин з кінця 2016 року по даний час, тобто вже п`ятий рік. Їй на даний час необхідно оформити субсидію, однак факт реєстрації відповідача у належному їй домоволодінні не дає можливості цього зробити.
Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Когут О.В., у заяві, поданій через канцелярію суду, позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не прибув повторно, будучи належно повідомленим про час та місце слухання справи за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позов не подавав.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивачка не заперечувала.
Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Чортківським бюро технічної інвентаризації 05 січня 1970 року, позивачка ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За даними довідки Борщівської міської ради від 21 травня 2021 року №288, копії будинкової книги, та акту обстеження проживання у будинку від 21 травня 2021 року №118 у домоволодіння АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим з 13 червня 2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у домоволодінні не проживає.
За даними долученої до матеріалів справи постанови Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року у справі №304/1158/20, яка набрала законної сили 02 жовтня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_2 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік, зокрема застосовано обмеження у виді заборони виходу з будинку(квартири) з 22.00 год. по 06.00 год. та заборони виїзду за межі району (міста) в особистих справах без дозволу начальника Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
Зі змісту вище вказаної постанови суду встановлено, що 20 травня 2014 року ОСОБА_2 на підставі ухвали Гусятинського районного суду тернопільської області від 12 травня 2014 року був звільнений із Копичинської виправної колонії №112 у зв`язку із заміною не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме виправними роботами на невідбутий строк, який становив 11 місяців 18 днів, із відрахуванням проценту із заробітку засудженого в дохід держави.
Крім цього встановлено, що ОСОБА_2 систематично, а саме 02 та 27 січня, а також 01 лютого 2018 року вчиняв кримінальні правопорушення, за що його було засуджено вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року та вироком цього ж суду від 12 грудня 2018 року, а також 17 серпня 2020 року вчинив адміністративне правопорушення, за яке постановою ДОП Перечинського відділення поліції його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил процесуального закону щодо оцінки доказів.
На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість передбачені ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Документи надані позивачкою є належними та допустимими доказами у справі, оскільки підтверджують достовірні дані щодо відсутності відповідача у спірному домоволодінні та інформації щодо причин не проживання у спірному приміщенні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву проти позову не подав.
У судовому засіданні не здобуто доказів, які давали б суду підстави вважати поважними причини відсутності відповідача ОСОБА_2 за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, суд вважає, що позивачка довела факт порушення її права власності з боку відповідача, який зареєстрований, однак не проживає у домоволодінні позивачки.
Отже, відповідач ОСОБА_2 відсутній по місцю постійного проживання понад шість місяців без поважних причин, а тому позов підлягає до задоволення і відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , що належить позивачці ОСОБА_1 .
З відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення понесені позивачкою судові витрати на сплату судового збору в сумі 908,00 грн.
На підставі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ст.319, 321, 383, ч.1 ст.391 ЦК України, ст.71 ЖК УРСР та керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279,280, п.15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі в сумі 908,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення через Борщівський районний суд Тернопільської області до Тернопільського апеляційного суду.
Повне рішення складено 24 вересня 2021 року.