ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року м. Чернівці

справа № 713/693/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів, зміну розміру аліментів, стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Осокін А.Л.),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, зміну розміру аліментів, стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19 травня 2020 року Вижницьким районним судом Чернівецької області видано судовий наказ, про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі половини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 30.04.2020 року і до досягнення ними повноліття.

Вказував, що з червня місяця 2020 року старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним та знаходиться на його повному матеріальному утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.12.2020 року, листом Вижницької міської ради від 10.03.2021 року №02-16/414, актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 10.03.2021 року.

_____________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/826/21

Зазначав, що на даний час змінилися обставини за яких було ухвалено судове рішення, так як із старшим сином Вадимом проживають однією сім`єю з червня 2020 року і син з цього часу знаходиться на його утриманні, але відповідачка продовжує отримувати аліменти на сина у розмірі 1197,50 гривень, при цьому не здійснюючи будь-яких витрат на утримання старшого сина.

За умови проживання дитини з батьком і перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , тому така обставина свідчить про наявність підстав для звільнення від сплати аліментів на сина, який проживає разом з батьком.

Враховуючи викладене позивач просив змінити розмір стягуваних аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначити їх в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звільнити його від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до початку стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його користь на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи 26.03.2020 року і до досягнення ним повноліття.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2021 року позовні вимоги задоволені частково. Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуваних згідно судового наказу, виданого 19 травня 2020 року Вижницьким районним судом Чернівецької області по цивільній справі № 713/625/20. Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , згідно судового наказу, виданого 19 травня 2020 року Вижницьким районним судом Чернівецької області по цивільній справі № 713/625/20, та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, визначено законом на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 квітня 2021 року. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що висновки викладені в рішенні суду не відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Зазначає, що вона, як матір, і на далі продовжує піклуватися про сина, постійно купляє одяг та продукти харчування, і саме отримані аліменти витрачає на сина, тому стверджує, що жодні обставини не змінилися і підстав для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання старшого сина, немає.

Посилається на те, що будинок по АДРЕСА_1 належить їй на праві власності згідно договору дарування від 31.07.2007 року, і в даному будинку вона проживала разом із трьома дітьми і колишнім чоловіком. На даний час старший син так і залишився проживати у цьому будинку де раніше і проживав, а вона вимушена була переїхати до батьків.

Вважає, що акти представлені позивачем на підтвердження своїх вимог, складені тільки зі слів позивача, оскільки комісія, яка складала акти не досліджувала та не встановлювала факти безпосередньо, а користувалася показами зацікавлених осіб, що тягне за собою недопустимість такого доказу. Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що оплату послуг за електроенергію сплачує вона особисто, в будинку знаходяться її особисті речі, але по незалежним від неї причинам вона не може проживати у будинку де проживає її старший син ОСОБА_6 .

Також вказує, що син налаштований батьком проти матері, батько належним чином його не виховує, зовсім не цікавиться навчанням в школі, поведінка сина в школі агресивна та нестерпна. З характеристики школи чітко вбачається, що батько неналежно виконує батьківські обов`язки, так як жодного разу не відвідував школу. Психіка сина дуже змінилася, негативний вплив батька погано впливає на розвиток та поведінку сина.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що доводи зазначені в апеляційній скарзі є необґрунтованими і не підлягають до задоволення.

Вказує на те, що оскільки син ОСОБА_6 з червня 2020 року проживає з ним та з цього часу знаходиться на його повному утриманні, що підтверджується письмовими доказами, показами самого сина, якого було допитано за правилами допиту свідка, а також не заперечувалося відповідачем по справі, то є всі підстави для залишення рішення Вижницького районного суду без змін.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після видачі судового наказу про стягнення з позивача аліментів на дітей, змінилися обставини щодо утримання сина ОСОБА_3 , а саме, останній проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні, тому позовні вимоги в частині звільнення позивача від сплати аліментів на сина ОСОБА_3 , та зміни, внаслідок цього, розміру аліментів, які підлягають стягненню на підставі судового наказу, та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 - підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що на підставі судового наказу від 19.05.2020 року по справі №713/625/20 виданого Вижницьким районним судом з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання 3-х дітей, в тому числі на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу) щомісяця, що підтверджується копією судового наказу (а.с.6).

Згідно Акту обстеження від 28.12.2020р. позивач ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в незавершеному будинковолодінні по АДРЕСА_1 (а.с.7). Аналогічна інформація відображена в Акті від 10.03.2021 року (а.с.9).

З відповіді від 10.03.2021р. №02-16/414 Вижницької міської ради на адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своїм татом ОСОБА_1 з червня 2020 року (а.с.8).

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом першої інстанції, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання трьох дітей. Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з червня 2020 року проживає разом з батьком по АДРЕСА_1 , що підтвердив сам син ОСОБА_6 в судовому засіданні, який був допитаний в якості свідка, та зазначав, що не бажає проживати з матір`ю, і за будь-яких обставин залишиться проживати з батьком, зазначивши, що мама з ними не проживає та не утримує його.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із зміною обставин щодо утримання ОСОБА_3 , який з червня 2020 року проживає з батьком, що підтверджено і самим ОСОБА_3 в судовому засідання, а також і письмовими доказами, тому заявлені позовні вимоги в частині звільнення позивача від сплати аліментів на утримання, та зміни внаслідок цього і розміру стягуваних з нього аліментів на утримання синів на підставі судового наказу, правомірно судом задоволені.

Разом з тим наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача в повному обсязі свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання сина ОСОБА_6 .

Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Встановивши, що двоє синів сторін проживають та знаходяться на утриманні матері, а старший син ОСОБА_6 - на утриманні батька, хоча аліменти на утримання трьох синів стягнені судовим наказом на користь матері, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зменшення розміру аліментів, а також про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення всіх обставин справи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які судом першої інстанції були досліджені в повному обсязі, оскільки підстав для визнання недопустимими доказів, а саме актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, у суду не було, оскільки такі акти були складені та підписані відповідно до норм чинного законодавства, а доказів того, що такі були складені з порушенням норм права позивачем не надано.

Крім того, факт проживання сина з батьком було підтверджено і самим ОСОБА_7 , який був допитаний в судовому засіданні, а також поясненнями відповідачки, яка підтвердила, що по незалежним від неї причинам в будинку разом із сином не проживає, а він проживає з батьком і матір`ю не має бажання проживати.

Доводи апеляційної скарги, щодо неналежної та агресивної поведінки малолітнього сина, які б підтвердили негативний вплив на дитину зі сторони батька позивачем не надано, а також колегія суддів зазначає, що така обставина не є визначальною для відмови в задоволенні позовних вимог.

Також вирішуючи спір, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина із тих підстав, що відповідачка не проживає разом з дитиною, яка проживає та знаходиться на утриманні позивача.

При цьому позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення суду та сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання двох малолітніх дітей.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вирішив цей спір на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, дійшов правильного висновку про стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання сина.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 583/5413/18 (провадження № 61-13942св19).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2021 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

О.О. Одинак