Дата документу 13.07.2021
Справа № 334/3184/21
Провадження № 2/334/2662/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Боднар А.А.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - ОСОБА_3 , про стягнення в порядку регресу частини витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, -

встановив

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь в порядку регресу частину витрат по сплаті житлово-комунальних послуг ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» у сумі 738,93 гривень, а також грошові кошти за несвоєчасне виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020, які складаються з: пені 464,23 гривні, 3% річних - 109,80 гривень та інфляційних втрат 422,03 гривні.

Позов обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 . Власник квартири ОСОБА_3 у квартирі не зареєстрований та не проживає. В квартирі зареєстровані три особи: він, його колишня дружина ОСОБА_2 та їх неповнолітній син ОСОБА_4 . В квартиру вони заселилися та проживають як члени сім`ї власника квартири. Договори на отримання комунальних послуг укладені саме з власником квартири ОСОБА_3 . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами був розірваний, тобто сторони мають роздільний бюджет. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2011 з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання сина. У зв`язку з тим, що відповідачка з сином не мешкала у квартирі, але не сплачували комунальні платежі, він сплачував усі платежі самостійно. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 з відповідачки на його користь стягнуто частину витрат на житлово-комунальні послуги за 11.08.2016 до 12.05.2019 в порядку регресу у сумі 8 459,53 гривень. 16.12.2020 державним виконавцем відкрите виконавче провадження № 63943732 про стягнення з відповідачки на його користь боргу. Станом на 07.05.2021 рішення суду не виконане. Таким чином, оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконане, він, як стягувач, вправі вимагати стягнення з відповідачки в судовому порядку пені, інфляційних нарахувань та 3% процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. З травня 2019 року відповідачка з сином у квартирі не проживає, тому комунальні послуги, оплата за які нараховуються за лічильниками, сплачувати не повинна. Але, згідно розрахунків ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» послуга за поводження з побутовими відходами нараховується за кількістю осіб, які зареєстровані у квартирі, тобто на 3 особи. За період з 11.09.2019 до 20.04.2021 ним особисто за зазначену послугу сплачено 1 477,85 гривень. Вважає, що оскільки нарахування за вивезення сміття нараховується у тому числі і на неповнолітнього сина сторін, він з відповідачкою повинні порівну сплачувати нарахування. Таким чином доля в оплаті відповідачки складає 738,93 гривень.

Відповідачка ОСОБА_2 відзив на позов не надала.

Третьою особою ОСОБА_3 надано пояснення щодо позову, в якому він позов підтримав.

Ухвалою від 12.05.2021 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялася поштою за зареєстрованим місцем проживання останньої. Відправлення було отримане. Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 272 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) відповідачка є повідомленою про розгляд справи належним чином.

Відповідачка у визначений судом строк своїм правом подання до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалася. Відповідно до частини восьмої статті 178 та частини п`ятої статті 279 ЦПК суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 у справі № 334/4104/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто частину витрат на житлово-комунальні послуги за період з 11.08.2016 до 12.05.2019 в порядку регресу в сумі 8 459,53 гривень, а також судові витрати в сумі 1 452,94 гривні. В решті позовних вимог відмовлено. Рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить третій особі ОСОБА_3 .

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з листом Дніпровського ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 25794/5 від 19.04.2021 на примусовому виконання у відділі перебувають виконавчі провадження № 63943732 та 63943961 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/4104/19. Відповідно до отриманих державним виконавцем відповідей, відповідачка офіційно не працевлаштована, пенсію не отримує, за нею відсутні відкриті розрахункові рахунки, в органах ДФС не зареєстрована, у власності транспортних засобів та нерухоме майно не має.

В позовній заяві позивач посилається на те, що станом на 07.05.2021 вищевказане рішення не виконано, а тому згідно з частиною третьою статті 549 ЦК, статті 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» (далі - Закон № 543) відповідачка повинна сплатити пеню, яка є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до преамбули Закону № 543 цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Таким чином, Закон № 543 не регулює спірні правовідносини, які виникли між фізичними особами, а отже обґрунтування позивачем своїх вимог вказаним законом є хибним.

Відповідно до частини першої та третьої статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК).

Позивачем не наданий суду правочин, укладений між сторонами щодо забезпечення зобов`язань за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 у справі № 334/4104/19, у зв`язку з чим позов в частині стягнення пені у сумі 464,23 гривні задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належить до сплати кредиторові.

Прийняття судом рішення про задоволення вимог стягувача (кредитора), якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє стягувача (кредитора) права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, якою регламентується відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку № 1078).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку № 1078, а також Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).

За офіційними даними Державного служби статистики України індекс споживчих цін становив у грудні 2020 року - 100,9%, січні 2021 року - 101,3%, лютому 2021 року - 101%, березні 2021 року - 101,7% та квітні 2021 року - 100,7%.

Таким чином, інфляційні втрати від невиконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 у справі № 334/4104/19 за період з 01.12.2020 до 07.05.2021 складають 484,19 гривні ((8 459,53 гривень*1,009*1,013*1,01*1,017*1,007)-8 459,53 гривень).

Три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного судовим рішенням становлять 109,85 гривень (8 459,53 гривень*3%/365 днів у році*158 днів прострочення зобов`язання).

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи принцип диспозитивності та те, що заборгованість за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 у справі № 334/4104/19 відповідачкою не сплачена, позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат за період з 01.12.2020 до 07.05.2021 у сумі 422,03 гривні та трьох процентів річних - у сумі 109,80 гривень підлягає задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 544 ЦК боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до статті 9 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, у позивача, який виконав свій солідарний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг, наявне право на зворотну вимогу (регрес) на частину здійснених ним витрат до відповідачки ОСОБА_2 , яка також є споживачем цих послуг.

Судом встановлено, що у належній на праві власності третій особі ОСОБА_3 квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з рахунками на сплату за послугу з поводження з побутовими відходами плата за вказану послугу нараховувалась ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» за кількістю осіб, які зареєстровані у квартирі, а саме на три особи.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою надання послуг: АДРЕСА_3 ) відкритий ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» на ім`я третьої особи ОСОБА_3 , який є власником квартири.

Позивачем ОСОБА_1 за період з 11.06.2019 до 25.02.2021 з особистого карткового рахунку за вище вказану послугу сплачено 1 339,97 гривень, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 27.04.2021 № UBNH8LM6LKVDC3PR з додатком.

11.12.2020 набув повноліття ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, з цього часу він зобов`язаний нести солідарну відповідальність з оплату житлово-комунальних послуг, оскільки набув повної цивільної дієздатності.

З вимогою про стягнення з ОСОБА_4 в порядку регресу частини витрат по сплаті житлово-комунальних послуг ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» за період з 11.12.2020 до 25.02.2021 позивач не звернувся, вважаючи, що вказаний обов`язок у будь-якому випадку має бути покладений на відповідачку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу половина витрат останнього по оплаті послуги з поводження з побутовими відходами за період з 11.06.2019 до 10.12.2020 (1 155,39 гривень) у сумі 577,69 гривень та третина витрат за період з 11.12.2020 до 25.02.2021 (184,58 гривень) у сумі 61,52 гривня, а всього - в сумі 639,21 гривень.

Заборгованість за період з 26.02.2021 до 20.04.2021 стягненню не підлягає, оскільки позивачем не виконаний його обов`язок, передбачений частинами першою та шостою статті 81 ЦПК щодо доказування вказаних ним обставин та подання відповідних доказів.

При ухваленні судового рішення суд, зокрема, вирішує питання про розподіл судових витрат, що передбачено пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК.

Відповідно до статті 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 612,85 гривень (908 гривень*(1 171,04 гривня/ 1 734,99 гривні).

Щодо вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 1 500 гривень суд приходить до наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надані Акт прийомупередачі наданих послуг від 06.05.2021 та квитанція до прибуткового касового ордеру від 06.05.2021 на суму 1 500 гривень.

Разом з тим, доказів укладення ним договору про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Мєдвєдєвою А.В., позивачем не надано.

З огляду на вищевказане, вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 3-5, 10-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 279 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 у справі № 334/4104/19 за період з 01.12.2020 до 07.05.2020 - інфляційні втрати в сумі 422 (чотириста двадцять дві) гривні 03 копійки та три відсотки річних у сумі 109 (сто дев`ять) гривень 80 копійок, а всього - 531 (п`ятсот тридцять одну) гривню 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку регресу частину витрат по оплаті послуги з поводження з побутовими відходами, яку надає Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЬТУМ-ЗАПОРІЖЖЯ», за період з 11.06.2019 до 25.02.2021 у сумі 639 (шістсот тридцять дев`ять) гривень 21 копійка.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 612 (шістсот дванадцять) гривень 85 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: