Справа № 289/1635/20
Номер провадження 2/289/83/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Грабіною К.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 представника відповідача адвоката Єсіної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ), Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (місце знаходження / місце проживання: вул. Кирилівська, 40, м.Київ, ) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування в солідарному порядку матеріальної шкоди в розмірі 12477,85 грн. завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою судді від 21.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є потерпілою від дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 липня 2017 року близько 22 години 20 хвилин винуватцем якої є відповідач ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_3 , яка керувала автомобілем "Renault Kangoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 123 км автодороги "Овруч - Малин - Кочерів", що по вул. Велика Лутовецька в селі Лутівка Радомишльського району Житомирської області, здійснила зіткнення із задньою частиною воза гужової повозки, яка під керуванням ОСОБА_4 рухалась в попутному напрямку.

Внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження середнього ступеню важкості та проходила лікування. Вказує, що на лікування витратила 12 477,85 грн.

Також зазначає, що протягом останніх трьох років відчуває сильні душевні і моральні страждання, порушився звичайний ритм життя, а тому оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Шкоду просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

В судове засідання позивач та її представник з`явились, позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, надали суду пояснення. Відповідаючи на запитання суду, позивач ОСОБА_1 вказала, що із заявою про виплату страхового відшкодування вона до відповідача ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" з моменту ДТП не верталась.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник подали до суду відзив на позовну заяву в якому зазначили, що до позовної заяви не долучено належних доказів які б підтвердили витрати понесені позивачем на лікування внаслідок ДТП. Щодо моральної шкоди зазначили, що в позові не вказаного конкретні підстави, які б розкривали її моральні страждання, відсутні відповідні докази.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили з підстав зазначених в поданому запереченні. Надали суду пояснення, в яких відповідач додатково зазначила, що є одинокою мамою і на даний час ніде не працює, а тому заявлені вимоги є непомірними для неї.

Відповідач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заявлені позовні вимоги не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач з часу ДТП в липні 2017 року до тепер із заявою про страхову виплату не зверталася. На даний час сплив трирічний термін звернення для виплати страхового відшкодування, який є присічним, що у відповідності до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Просить проводити судовий розгляд справи без участі їх представника.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 23 липня 2017 року близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_3 яка керувала автомобілем "Renault Kangoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 123 км автодороги "Овруч - Малин - Кочерів", що по вул. Велика Лутовецька в селі Лутівка Радомишльського району Житомирської області, порушила правила дорожнього руху та здійснила зіткнення із задньою частиною гужової повозки, яка під керуванням ОСОБА_4 рухалась в попутному напрямку.

Внаслідок ДТП пасажир гужової повозки ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження середнього ступеню важкості.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - як необережні дії, які виразились в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_1 ушкодження середнього ступеню важкості.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.09.2020 року у справі № 289/1456/18, за клопотанням ОСОБА_3 , її звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене 23.07.2017 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито, що є нереабілітуючою підставою.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість відповідача ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23 липня 2017 року.

В силу положень п.1.6. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів» яка передбачає, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була забезпечена страховим полісом №АЕ/9667870 від 19.08.2016 року.

Стаття 1195 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм матеріального права, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов`язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов`язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина.

Як зазначено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В той же час, спірні правовідносини в даній справі додатково регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідності до п. 2.1. ст.. 2 цього Закону (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно ст.. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону Закон № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього статтею 41 цього Закону ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що дорожньо-транспортна пригода сталася 23 липня 2017 року, а з вимогою про стягнення страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілої позивач до страхової компанії не зверталася взагалі і на час звернення до суду сплив трирічний строк, а саме 23 липня 2020 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення шкоди, заподіяної майну потерпілого з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", оскільки у останнього відсутній обов`язок з виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9667870 від 19 серпня 2016 року.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV цей строк є присічним і поновленню не підлягає.

Тому саме трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

Крім того, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів» захищає права не лише потерпілих осіб, а й права осіб, що здійснили страхування відповідальності водіїв, застрахованих транспортних засобів, суд дійшов висновку, що винна особа не повинна відшкодовувати шкоду, яка була б відшкодована страховою компанією, в разі дотримання потерпілою особою вимог цього Закону. До такого висновку дійшов у постанові Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 10 червня 2020 року у справі №357/12491/18 (провадження №61-19414св19), що спростовує доводи позивача щодо наявності у даному випадку підстав для стягнення заподіяної шкоди безпосередньо із винної особи ОСОБА_3 .

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позивач із заявою про відшкодування моральної шкоди до страховика не звертався, однак, враховуючи, що розмір моральної шкоди перевищує 5 відсотків заявленої позивачем вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної підлягає частковому задоволення зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров`я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Матеріали справи доказів, які б підтверджували заявлену моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. не містять.

Ураховуючи характер, обсяг та глибину завданих позивачу моральних страждань, пов`язаних із отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП. Відсутність тяжких тривалих наслідків, які б потягли за собою встановлення інвалідності, тривалість перебування на стаціонарному лікуванні у період з 23.07.2017 по 18.08.2017 року. Порушення звичайного ритму життя, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Враховуючи викладене, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) 10 000,00 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави, судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 23 вересня 2021 року.

Суддя О. В. Мельник