ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7424/21 Справа № 201/400/21 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заєць Павла Леонідовича на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.1-4).

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 31.07.2018 року позивачем було надано в борг грошові кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США ОСОБА_2 , про що останнім було власноручно написано розписку про отримання даної грошової суми та зобов`язання вчинити певні дії після отримання грошових коштів. Після отримання грошових коштів, ОСОБА_2 було повернуто позивачу 18 500 гривень внаслідок чого існує заборгованість 38 524,29 доларів США. Через зазначене, посилаючись на положення ст. 1049 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача зазначений борг.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Заєць П.Л. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпискою від 31.07.2018р.(а.с. 6) ОСОБА_2 підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_1 ) 40 000 доларів США (еквівалент 1 080 000 грн.), за віддавання в забезпечення квартиру АДРЕСА_1 , окремий договір позики та іпотеки буде оформлений 31.07.2018р о 17 годині. По факту укладання договору розписка знищується.

Надана позивачем копія розписки була звірена судом із оригіналу, наданого представником позивача у судовому засіданні 19 травня 2021 року.

Того ж дня 31.07.2018р., ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 укладають змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., реєстровий № 3061 (а.с. 82-84), за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняла суму грошей в розмірі - 1 391 000,00 (один мільйон триста дев`яносто одна тисяча) гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 31.07.2018 року складає - 52 000,00 (п`ятдесят дві тисячі) доларів США (1 долар США дорівнює 26,75 гри.), терміном повернення не пізніше 31.07.2019 року (тридцять першого липня дві тисячі дев`ятнадцятого року), з урахуванням інфляції на момент розрахунку, але не менш ніж загальну суму боргу 1 391 000,00 (один мільйон триста дев`яносто одна тисяча) гривень 00 копійок. (п.1) Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань Позичальника, які зазначені в п.п. 1-4 цього договору, ОСОБА_3 передає в іпотеку ОСОБА_1 : - квартиру АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: у житловому будинку літ. А-10 квартира АДРЕСА_2 , яка складається з: 1 - коридор; 2 - кухня; 3,4,5 - житлові, 6 - санвузол; I, II, Ш - балкони, загальна площа - 91,5 кв.м., житлова площа - 53,6 кв.м. це Нерухоме майно належить Іпотекодавцю (Позичальнику) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_2 , виданого 12.07.2004 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого 15.07.2004 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за номером витягу - 4152524, реєстраційний номер - 6568640. При цьому правовстановлюючі документи на майно та техдокументація, що передається в іпотеку залишається на відповідальному зберіганні у ОСОБА_1 до припинення дії договору іпотеки. Ці документи Іпотекодержатель повинен повернути Іпотекодавцю у випадку припинення дії цього договору після виконання ОСОБА_4 , як Позичальником, умов п.п. 1-4 цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказівка у розписці (а.с.6) про те, що вона повинна бути знищена після укладання наведеного договору вказує, що сторони погодили момент припинення зобов`язання належним виконанням моментом укладення відповідного договору. Змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений у день укладання наведеної розписки -31.07.2018р. нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., реєстровий № 3061 (а.с. 82-84) підтверджує виконання такого обов`язку ОСОБА_2 .. Твердження, наведені у п.1, що позивач передав у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність суму грошей в розмірі - 1 391 000,00 (один мільйон триста дев`яносто одна тисяча) гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 31.07.2018 року складає - 52 000,00 (п`ятдесят дві тисячі) доларів США (1 долар США дорівнює 26,75 гри.), жодним чином не заперечує, що такі кошти ОСОБА_4 отримала через ОСОБА_2 , про що останній і склав розписку, як і не заперечує існування таких обставин подальше зазначення, що ОСОБА_4 отримала кошти до підписання цього договору. Сам факт укладання позивачем в один день розписки ОСОБА_2 та змішаного договору з елементами позики та іпотеки ОСОБА_4 чиї родині зв`язки були визнанні сторонами по справі, разом із наявністю зобов`язання повернути кошти лише у змішаному договорі з елементами позики та іпотеки вказує на пов`язаність таких правочинів між собою та єдине джерело виникнення правовідносин. Тобт опозивачем не доведено існування між ним та відповідачем відносин позики та взяття відповідачем обов`язку повернути отримані кошти позивачу.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, суд першої інстанції посилався на укладення змішаного договору позики та іпотеки і стверджував, що зобов`язання за розпискою вважається виконане.

Проте, відповідно до умов змішаного договору з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061, ОСОБА_3 передала в іпотеку квартиру у рахунок виконання власного зобов`язання за договором позики.

Як вбачається, у договорі іпотеки відсутнє посилання щодо забезпечення виконання зобов`язань з боку ОСОБА_5 за виконання зобов`язань ОСОБА_2 за розпискою від 31.07.2018 року.

Визнання боргу ОСОБА_4 підтверджується укладенням самого Змішаного договору позики та іпотеки і укладенням додаткової угоди до змішаного договору позики та іпотеки від 30.07.2019 року в якому зазначено, що розмір заборгованості зменшився з 52 000 доларів США до 30 000 доларів США.

Крім того, визнання боргу ОСОБА_2 за розпискою від 31.07.2018 року крім самої розписки підтверджується, зокрема, і погашенням заборгованості самим ОСОБА_2 у загальному розмірі 40 000 гривень.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 не заперечує факт погашення заборгованості за розпискою від 31.07.2018 року у загальному розмірі 40 000 гривень.

Апеляційний суд також зазначає, що п. 2 змішаного договору з елементами позики та іпотеки передбачено, що повернення позиченої суми грошей повинно бути здійснене в місті Дніпро, Дніпропетровської області, Україна, шляхом передачі готівкою від Позичальника ( ОСОБА_5 ) до Позикодавця ( ОСОБА_1 ).

Доказів зі сторони відповідача не надано, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виникли зобов`язання щодо виконання ним зобов`язання за ОСОБА_5 .

Крім того, згідно з частиною першої статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно з положеннями статті 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленої у постанові від 02 березня 2020 року в справі №355/1301/18.

Розписка про отримання у борг грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_1 повинна була знищена у разі укладення договору іпотеки ОСОБА_5 у рахунок виконання зобов`язання ОСОБА_2 , однак ОСОБА_5 було укладено договір у забезпечення виконання власного зобов`язання і в свою чергу розписка ОСОБА_2 не була знищена.

Таким чином, відносини із відповідачем по цій справі та ОСОБА_4 змішаного договору з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061 є різними правовідносинами.

На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, належним чином не виявив справжню правову природу укладеного договору, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заєць П.Л. слід задовольнити, а рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 31.07.2018 року у розмірі 38 524, 29 доларів США.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 775,44 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 16 163,16 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 26 938,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заєць Павла Леонідовича задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 31.07.2018 року у розмірі 38 524, 29 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 26938,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко