1Справа № 335/3071/21 2/335/1667/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзеський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,
представника позивача адвоката Смоляний А.А.,
представника відповідача Урсуленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Запорізькій області (філя ГСЦ МВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», в якому просить визнати за ним право власності на транспортний засіб автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554, 1990 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , тип вантажний/самоксид, колір синій.
В обґрунтування позов позову позивач зазначив, що 17.12.2014 року між ним та ПАТ «Укртелеком» в особі директора Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» Вітульова В.Ю. було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого він придбав автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554, 1990 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , тип вантажний/самоксид, колір синій.
Даний договір був оформлений довідкою-рахунком НОМЕР_3 від 12.02.2015 року.
На підставі вище зазначеного договору, Запорізька філія ПАТ «Укртелеком» виставила рахунок № 238101/14-1491 від 18.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 повинен був сплатити 12 120,00 грн.
Відповідно до квитанції від 23.12.2014 року, позивачем сплачено кошти у сумі 12 120,00 грн. на користь Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» відповідно до виставленого рахунку.
Згідно п. 1.2. укладеного договору купівлі-продажу, Продавець (Запорізька філія ПАТ «Укртелеком») зобов`язується разом з передачею Майна передати Покупцеві ( ОСОБА_1 ) свідоцтво про реєстрацію з відміткою про зняття транспортного засобу в органах МРЕВ ДАЇ і транзитні номери за умови виконання Покупцем обов`язку, передбаченого п. 4.4. укладеного договору.
Однак зареєструвати вищезазначений автомобіль ОСОБА_1 відповідно до строків встановлених законодавством не зміг, через те, що придбаний автомобіль довгий час не експлуатувався та був в неробочому стані.
Після відновлення автомобіля ОСОБА_1 вирішив його зареєструвати та звернувся до Територіального сервісного центру МВС № 2345 в м. Пологи Запорізької області із заявою про перереєстрацію автомобіля ЗИЛ-ММЗ, однак на свою заяву отримав відмову у перереєстрації транспортного засобу на підставі п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі Порядок), оскільки в наданих документах відсутній передбачений цим пунктом договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером та договір купівлі продажу транспортного засобу за яким продавець є такий суб`єкт господарювання.
Пунктом 7 вище вказаного Порядку (у редакції, що діяла на час укладання сторонами 17.12.2014 року договору купівлі-продажу автомобіля) було встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Згідно п. 8 вказаного Порядку (у тій же редакції) документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема: довідка-рахунок за формою згідно із додатком 1, видана суб`єктом господарювання, що мають ідентифікаційні номери.
Отже в даному випадку позивач вважає, що він отримав у власність автомобіль ЗМЛ-ММЗ 554, 1990 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , тип вантажний/самоксид, колір синій, що підтверджується довідкою-рахунком, але у порушення Порядку державної реєстрації транспортних засобів , який діяв на час укладання договору купівлі-продажу, протягом десяти діб після його придбання не перереєстрував.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 941 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» було скасовано використання довідки-рахунок при купівлі-продажу та оформленні права власності.
Таким чином, довідка-рахунок від 12.02.2015 року на підставі якої ОСОБА_1 придбав автомобіль з 18.11.2015 року не є документом підставою для здійснення операцій з транспортним засобом в розумінні Порядку № 1288 (в редакції чинній на момент звернення до ТСЦ МВС № 2345) і у зв`язку з цим ОСОБА_1 втратив можливість в позасудовому порядку зареєструвати придбаний ним транспортний засіб.
Водночас, позивач вважає, що вказані зміни в законодавстві в частині порядку державної реєстрації не можуть порушувати право власності ОСОБА_1 на рухоме майно, яке набуто на законних підставах.
Отже за таких обставин, враховуючи те, що строк дії довідки-рахунку сплинув, тобто позивач по суті втратив документ, який засвідчує його право власності на придбаний автомобіль, ОСОБА_1 доходить висновку, що суд повинен захистити належне йому право власності на придбаний автомобіль шляхом визнання такого права.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2021 року, прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
03.06.2021 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов відзив відповідачаРегіонального сервісного центру ГЦС МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) (РЦС ГСЦ МВС в Запорізькій області) на позовну заяву, в якому зазначено, що ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 та доданими до неї документами, встановлено, що позивач посилається на норму матеріального права встановлену ст. 392 Цивільно кодексу України, проте таке посилання не відноситься до суті спору, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що відповідач Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області порушує його права власності. Натомість сам позивач не виконав деякі норми законодавства. Відповіддю Територіального сервісного центру МВС в Запорізькій області від 23.01.2021 року № 31/8-45-42, позивачу було відмовлено в перереєстрації вищевказаного транспортного засобу, з посиланням на те, що документи надані для реєстрації транспортного засобу не передбачені п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388. Тобто, вказаною відповіддю не заперечується право власності у позивача на вищевказаний транспортний засіб, а лише зазначається про відсутність документа, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів в Переліку документів Порядку.
Крім того, представник відповідача звертає увагу суду, що саме на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. В даному випадку відповідач не має права порушити відповідне клопотання про заміну неналежного відповідача, а так само і суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.
Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів вказаним відповідачем.
При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позов, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Дніпропетровського апеляційного суду від 01.10.2019 року у справі № 201/3382/19 та у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2019 року у справі № 337/1995/19.
З урахуванням викладеного у відзиві, відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю та судові витрати покласти на позивача.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2021 року, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Смоляний А.А. позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Третя особа Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлена належним чином.
Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 17.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком» в особі директора Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» Вітульова В.Ю. укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554, 1990 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , тип вантажний/самоксид, колір синій.
Даний договір був оформлений довідкою-рахунком ААЕ № 063997 від 12.02.2015 року.
Відповідно до вище зазначеного договору, позивачеві було виставлено рахунок № 238101/14-1491 від 18.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 повинен був сплатити 12 120,00 грн.
Відповідно до квитанції від 23.12.2014 року, позивач сплатив кошти у сумі 12 120,00 грн. на користь Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» відповідно до виставленого рахунку.
Згідно п. 1.2. укладеного договору купівлі-продажу, Продавець (Запорізька філія ПАТ «Укртелеком») зобов`язується разом з передачею Майна передати Покупцеві ( ОСОБА_1 ) свідоцтво про реєстрацію з відміткою про зняття транспортного засобу в органах МРЕВ ДАЇ і транзитні номери за умови виконання Покупцем обов`язку, передбаченого п. 4.4. укладеного договору.
Проте, зареєструвати вищезазначений автомобіль ОСОБА_1 відповідно до строків встановлених законодавством не зміг, через те, що придбаний автомобіль довгий час не експлуатувався та був в неробочому стані.
Після відновлення автомобіля ОСОБА_1 вирішив його зареєструвати, у зв`язку та звернувся до Територіального сервісного центру МВС № 2345 в м. Пологи Запорізької області із заявою щодо перереєстрації автомобіля ЗИЛ-ММЗ 554, 1990 року випуску, транзит НОМЕР_4 синього кольору, шасі номер НОМЕР_1 .
Згідно листа начальника ТСЦ 2345 РСЦ МВС в Запорізькій області (філії ГСЦ МВС) від 23.01.2021 року № 31/8-45-42, на заяву ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої, позивачу було відмовлено у перереєстрації вищезазначеного автомобіля на підставі п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оскільки в наданих документах відсутній передбачений цим пунктом договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером та договір купівлі продажу транспортного засобу за яким продавець є такий суб`єкт господарювання.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).
Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог .
За ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).
Відповідно до п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників та документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін в реєстраційні документи.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори купівлі продажу, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; договори, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів: договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортні засоби договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило па транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноваженому органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
У той же час, 18.11.2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформлення транспортних засобів.
У зв`язку з чим, з 18.11.2015 року довідка-рахунок не є документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності.
Таким чином, надана позивачем для реєстрації в січні 2021 року довідка-рахунок від 12.02.2015 року вже не була документом, що підтверджує факт придбання транспортного засобу.
Розглядаючи спір, що виник, буде правильним зробити висновок, що з боку відповідача Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) цілком підставно відмовлено позивачу у реєстрації транспортного засобу.
Висновок щодо правильності таких дій відповідача зроблений Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 року по справі № 803/336/16 .
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України .
Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС), відповідно до покладених на нього завдань здійснює організаційне забезпечення та контроль процесу реєстрації транспортних засобів, обміну та видачі посвідчень водія, обліку та зберігання документів, що є підставою для їх видачі, контроль за наповненням Єдиного державного реєстру МВС.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач, звернувшись до суду у даній справі з позовними вимогами до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) про визнання за ним права власності на транспортний засіб, не врахував положення ст. 392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на майно та видачі свідоцтва, у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права, не є оспорюванням права власності на майно.
Зокрема, сервісний центр не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право.
Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.06.2011 року у справі № 3-55гс11.
Згідно з п. 7 Порядку № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Позивач придбав автомобіль 17.12.2014 року. Не заперечує ту обставину, що він своєчасно не звернувся до відповідного органу МВС для реєстрації транспортного засобу.
З моменту придбання та звернення позивача до сервісного центру пройшло майже шість років. При цьому, ним не наведено обґрунтованих обставин, поважних причин, які заважали йому вчинити дії щодо реєстрації транспортного засобу.
Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити, що позивач не позбавлений можливості захисту свого права у порядку адміністративного судочинства, якщо вважає, що його право порушено відмовою у вчиненні реєстраційної дії.
Враховуючи викладене, законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, з огляду на що у їх задоволенні слід відмовити повністю.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати з оплати судового збору слід залишити за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на транспортний засіб - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16.09.2021 року.

Повне рішення суду виготовлено 20.09.2021 року.

Суддя В.О. Макаров