_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-в/947/19/21
УХВАЛА

08.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження питання щодо відновлення втраченого судового провадження за ініціативою Київського районного суду міста Одеси по справі №2-1085/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

01.06.2021 року ТОВ "ФК "ПРОКСИМА" звернулось до суду з заявою, в якій просить змінити первісного стягувача - ПАТ "Марфін Банк" на правонаступника - ТОВ "ФК "ПРОКСИМА" у справі №2-1085/10.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Васильків О.В.

В порядку підготовки справи до розгляду судом було направлено запит до архіву суду про надання матеріалів цивільної справи № 2-1085/10.

Згідно з довідкою наданої архіваріусом Київського районного суду м. Одеси вбачається, що цивільна справа №2-1085/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, знищена за спливом терміну зберігання.

За наслідком чого, суд дійшов до висновку, що судове провадження по вказаній цивільній справі №2-1085/10 є втраченим, що створює перешкоди для розгляду заяви ТОВ "ФК "ПРОКСИМА" про заміну сторони виконавчого провадження виданого в рамках цієї справи.

На підставі вищезазначеного, Київським районним судом міста Одеси 14.06.2021 року постановлено ухвалу, якою ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-1085/10.

Копію вказаної ухвали суду було передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для реєстрації цивільної справи про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-1085/10.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу з відновлення втраченого судового провадження було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.06.2021 року відкрито провадження по справі з відновлення втраченого судового провадження по справі №2-1085/10, за ініціативою суду, в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дат, час і місце проведення судового засідання.

У судові засідання призначені на 18.08.2021 року та 31.08.2021 року сторони по справі №2-1085/10 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали заяви, вважає за необхідне відновити втрачене судове провадження з наступних підстав.

Згідно зі ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або провадження у якій закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В процесі розгляду питання щодо відновлення втраченого судового провадження з`ясовано, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №2-1085/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до довідки архіваріуса Київського районного суду міста Одеси від 31.08.2021 року, цивільна справа №2-1085/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості знищена за терміном зберігання відповідно до переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання.

Також повідомлено, що у відповідності до Акту №1 від 12.07.2021 року оригінал судових рішень за наслідком розгляду справи №2-1085/10, не зберіглись, оскільки невиправно пошкоджено.

Статтею 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в

електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із

додержанням вимог цього Закону.

У відповідності до ст. 3 зазначеного Закону, Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Доступ до окремих думок суддів через Реєстр забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону, судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України "Про державну таємницю".

Частиною 3 статті 6 Закону визначено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Досліджуючи відомості наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом, за наслідком оприлюднених судових рішень по справі №2-1085/10, встановлені наступні відомості, а саме:

- 04.10.2010 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення по цивільній справі №2-1085/2010, яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованість за кредитним договором № 181/R у сумі 166 845 ( сто шістдесят шість тисяч вісімсот сорок п`ять) доларів США 51 цент, що еквівалентно на момент ухвалення рішення 1 319 731 грн. 30 копійкам. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 158 653 (сто п`ятдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 02 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на сплату ІТЗ у розмірі 120 грн. В інший частині позову відмовлено.

- 05.04.2011 року Апеляційним судом Одеської області ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 4.10.2010р. в частині стягнення з відповідачів пені та штрафу скасовано і в цій частині постановлено нове рішення про задоволення позовних вимог і стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за пенею та штрафом в розмірі 330561 грн.85 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

- 21.09.2011 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справпостановлено ухвалу, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2011 року залишено без змін.

З зазначених судових рішень встановлено, що в рамках цивільної справи №2-1085/10, з позовом звернувся ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого під час розгляду справи стосовно спірного кредитного договору став ПАТ «Марфін Банк».

Інші матеріали цивільної справи №2-1085/10, документи, матеріали і відомості суду під час вирішення питання щодо відновлення втраченого судового провадження не надані.

Згідно частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

У відповідності до частини другої статті 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Проаналізувавши вищезазначені обставини, з урахуванням того, що матеріали цивільної справи №2-1085/10 втрачено, суд приходить до висновку про можливість часткового відновлення втраченого провадження по цивільній справі №2-1085/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині тексту рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.10.2010 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 05.04.2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.09.2011 року, які вчинялись з втраченого провадження на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Керуючись ст.ст. 260, 488, 493, 494 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене провадження по цивільній справі №2-1085/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині текстів:

- рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.10.2010 року, яке оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме:

Справа № 2-1085/2010р.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2010 року Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Бжассо Н.В.

при секретарі Марінгос І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій після уточнення позовних вимог просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на їх користь прострочену заборгованість за кредитом та відсотками за кредитним договором № 181/R в сумі 166 845,51 доларів США, заборгованість за пенею та штрафом в сумі 330 561,85 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково вказуючи, що в заставу банку було передано земельну ділянку загальною площею 0,100 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . З 10.01.2007р. ОСОБА_1 погасила: кредит 29 967 доларів США; відсотків 42 290,65 доларів США. В березні 2009 року попала в скрутне матеріальне становище і не могла сплачувати кредит. 02.04.2009р. і 18.11.2009р. вона зверталася до банку з пропозицією прийняти земельну ділянку за рахунок погашення обов`язків. Банк не заперечував проти цього але до теперішнього часу угода не укладена. ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 , яка в 2009 році залишилась без роботи і будь-яких інших доходів, сама утримує неповнолітню дитину. Вважають, що нарахування відсотків, штрафу і пені є незаконними, просять в цій частині позов не задовольняти.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 10 січня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 181/R згідно з яким Банк надав останній кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний (валютний) рахунок з 10 січня 2007р. і терміном погашення по 10 січня 2012 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у сумі 171 315 доларів США на придбання нерухомості у сумі 170 000 доларів США, а також у сумі 1 315 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування відсотків у розмірі 14,5% річних.

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користуванням кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами договору, а також здійснювати погашення заборгованості. Однак ОСОБА_1 встановлені Договором терміни повернення кредиту та терміни сплати відсотків за кредит не дотримується.

Наданий відповідачу ОСОБА_1 кредит забезпечений іпотекою нерухомого майна, а саме земельної ділянки, загальною площею 0,100 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 про що 01 лютого 2007 року укладено договір іпотеки, а також порукою ОСОБА_2 про що 10.01.2007р. укладено договір поруки № 252r. Згідно з пунктом 1.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Станом на 22.02.2010р. прострочена заборгованість за кредитним договором складає: 141 348 доларів США заборгованість за кредитом; 25 497,51 доларів США заборгованість по відсоткам; 290 775,38 грн. заборгованість за пенею; 39 786,47 грн. штраф за невиконання зобов`язань, а всього 166 845 доларів США і 330 561,85 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, суд, враховуючи спеціальну позовну давність, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань у межах одного року, а саме: пеня за неповернення кредиту 19092,44 грн.; пеня за не оплату відсотків 80 891,94 грн.; штраф 58 668,65 грн., а всього 158 653,02 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, відповідно до ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зібрані у справі докази та їх належна правова оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк».

Вирішуючи даний позов, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України, а саме, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином стягненню підлягає судовий збір у розмірі 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 258, ст. ст. 525, 526, 554, 549, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованість за кредитним договором № 181/R у сумі 166 845 ( сто шістдесят шість тисяч вісімсот сорок п`ять) доларів США 51 цент, що еквівалентно на момент ухвалення рішення 1 319 731 ( одному мільйону триста дев`ятнадцяти тисячам сімсот тридцять однієї) грн. 30 копійкам.</spa

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 158 653 (сто п`ятдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на сплату ІТЗ у розмірі 120 грн.

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеський області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Н.В.Бжассо /підпис/

- рішення апеляційного суду Одеської області від 05.04.2011 року, яке оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме:

Категорія справи №22ц-332/11
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 26.05.2011. Оприлюднено: 27.05.2011.
Номер судового провадження: не визначено

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2011 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Михайлова В.О.,

суддів Гончаренко В.М.,Короткова В.Д.,

при секретарі Андрєєвій М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 4.10.2010р. по справі за позовом ВАТ «Морський транспортний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

в с т а н о в и л а :

30.10.2009р.позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом,посилаючись на те,що 10.01.2007р. з ОСОБА_1 був укладений кредитний договір на суму 171 315 доларів США на придбання нерухомості у сумі 170000 доларів США зі сплатою 14,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом і терміном погашення по 10 січня 2012 року включно.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 надала в іпотеку належне їй нерухоме майно земельну ділянку площею 0,100 га,яка розташована на території АДРЕСА_1 .

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 10.01.2007р.,згідно якого ОСОБА_2 на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання перед позивачем по кредитному договору не виконує,позивач просив стягнути на його користь у солідарному порядку з відповідачів заборгованість станом на 22.02.2010р. за кредитним договором №181/R на загальну суму 166845,51 долара США та 330561грн.85 коп.,а також судові витрати.

Відповідачки позовні вимоги визнали частково,заперечуючи проти стягнення відсотків,штрафу та пені.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 4.10.2010р. позовні вимоги задоволені частково і з відповідачів солідарно стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 166845,51 доларів США ,що еквівалентно на момент ухвалення рішення 1319731 грн.30 коп.,заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 158653 грн.02 коп.,а також судові витрати.

В апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_1 ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення,яким відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 та в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафом,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,заслухав доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та пояснення на неї,колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,суд дійшов до обґрунтованого висновку щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Проте повністю погодитися з висновками суду не можна з таких підстав. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зверталися до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Таким чином,стягуючи пеню та штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань у межах одного року,суд безпідставно застосував ч.2 ст.258 ЦК України.

Колегія суддів дійшла також висновку, що обставини, на які посилається апелянт, не можуть бути достатніми підставами для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшення розміру стягнутої з відповідачів неустойки.

Оскільки судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач ОСОБА_1 отримала кредит, а також встановлено, що вона припинила його погашення і станом на 22.02.2010р. має прострочену заборгованість за кредитним договором, що включає непогашений кредит та відсотки, то відповідно до закону та умов кредитного договору суд вірно задовольнив позов і достроково стягнув всю суму кредиту на користь позивача.

Враховуючи вимоги ст.554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення заборгованості за кредитом з відповідачів солідарно.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягали до задоволення.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права при задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.218,307,309 ч.1 п.п.3,4,314,316,317 ЦПК України,колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 4.10.2010р. в частині стягнення з відповідачів пені та штрафу скасувати і в цій частині постановити нове рішення про задоволення позовних вимог і стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за пенею та штрафом в розмірі 330561 грн.85 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення,але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області /підпис/ В.О.Михайлов

/підпис/ В.Д.Коротков

/підпис/ В.М.Гончаренко

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.09.2011 року, яке оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме:

Категорія справи № 6-18827св11
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 04.10.2011. Оприлюднено: 04.10.2011.
Номер судового провадження: не визначено

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Мазур Л.М., Савченко В.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (далі по тексту - ВАТ «Морський транспортний банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2011 року,

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2009 року ВАТ «Морський транспортний банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за кредитним договором № 181/R в сумі 38671,16 доларів США, заборгованість за пенею та штрафом в сумі 131603 грн. 44 коп., витрати за сплату державного мита у розмірі 1700 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 3-5).

24 лютого 2011 року ВАТ «Морський транспортний банк» в особі представника за довіреністю Мужнюка Володимира Михайловича подав до суду заяву про уточнення позовних вимог від 30 жовтня 2009 року, згідно якої просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «Морський транспортний банк» заборгованість за кредитним договором № 181/R у розмірі 166845,51 доларів США та 330561 грн. 85 коп. (а.с. 76-78).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2010 року позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованість за кредитним договором № 181/R у сумі 166845 доларів США 51 цент, що еквівалентно на момент ухвалення рішення 1319731 грн. 30 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на сплату ІТЗ у розмірі 120 грн.

В інший частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2010 року в частині стягнення з відповідачів пені та штрафу скасовано і в цій частині постановлено нове рішення про задоволення позовних вимог і стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованість за пенею та штрафом в розмірі 330561 грн. 85 коп..

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 порушує питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2011 року, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права та просить прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за пенею та штрафом.

Вивчивши матеріали цивільної справи, касаційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір № 181/R, за яким відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 38671,16 доларів США, умови якого не виконує, припинила його погашення і станом на 22.02.2010 року має прострочену заборгованість за кредитним договором № 181/R в сумі 38671,16 доларів США, заборгованість за пенею та штрафом в сумі 131603 грн. 44 коп..

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що 10 січня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 181/R, згідно з яким Банк надав останній кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний (валютний) рахунок з 10 січня 2007 року і терміном погашення по 10 січня 2012 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у сумі 171315 доларів США на придбання нерухомості у сумі 170000 доларів США, а також у сумі 1315 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування відсотків у розмірі 14,5% річних (а.с. 7-11).

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобовязався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісію, пеню та штраф, що передбачені умовами договору, а також здійснювати погашення заборгованості.

Наданий відповідачу ОСОБА_1 кредит забезпечений іпотекою нерухомого майна, а саме земельної ділянки, загальною площею 0,100 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , про що 1 лютого 2007 року укладено договір іпотеки, а також порукою ОСОБА_2 , про що 10.01.2007 року укладено договір поруки № 252r. Згідно з пунктом 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 17-27).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За викладених обставин вбачається, що апеляційним судом правомірно застосовано норму матеріального права про солідарне стягнення заборгованості за основним кредитним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, відповідно до ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із розрахунку, поданого до заяви про уточнення позовних вимог, вбачається, що заявлена в обґрунтування позовних вимог сума 330561 грн. 85 коп. є штрафом, що нарахований відповідно до пункту п. 4.1 кредитного договору № 181/R.

Доводи касаційної скарги щодо невірного розрахунку заборгованості за пенею при застосуванні судом спеціальної позовної давності та зменшення судом розміру неустойки із врахуванням ч.3 ст. 551 ЦК України не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2011 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. /підпис/

судді: Мазур Л.М. /підпис/

ОСОБА_4 /підпис/

ОСОБА_5 /підпис/

ОСОБА_6 /підпис/

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.