ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7387/21 Справа № 214/3108/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 214/3108/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 19 червня 2019 року о 17-40 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по Об`їзній дорозі у м. Кривому Розі, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.09.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП за участю керованого ним автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка відбулась 19 червня 2019 року та на відповідача накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 05 листопада 2019 року.

Власником автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП, є позивач ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП, відповідно до полісу страхування АО 845674, була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 98000 грн.

Згідно висновку судового автотоварознавчого дослідження № 164/19 про визначення майнової шкоди від 14.11.2019 року, складеного за заявою позивача судовим експертом Рейнюком О.В., сума майнового збитку, спричиненого власникові автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 382570 грн. 58 коп. Разом з тим, у п.1.7 висновку експерт зазначив, що вартість майнового збитку ним прирівнюється до вартості ринкової вартості у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту не є меншою аніж ринкова вартість, тобто відновлювальний ремонт є економічно не вигідним.

Відповідно до висновку судового автотоварознавчого дослідження № 286/19 про визначення ринкової вартості від 05.12.2019 року, складеного судовим експертом-товарознавцем Рейнюком О.В., ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , в аварійному стані після ДТП становить 118876 грн. 89 коп.

Позивач вважає, що відповідач має відшкодувати завдану шкоду у розмірі 167702 грн. 69 коп. виходячи з розрахунку: 382570 грн. 58 коп. (сума шкоди, заподіяна внаслідок ДТП) 98000 грн. (страхове відшкодування, сплачене ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») 118867 грн. 89 коп. (ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_2 , в аварійному стані) + 2000 грн. франшиза. Крім того, позивачу було завдано також моральної шкоди, оскільки вона, як власник автомобіля, пережила стрес внаслідок ДТП, дуже нервувала, певний час не могла спокійно спати. Так, внаслідок ДТП тотально було пошкоджено належний позивачеві автомобіль, через що вона не має можливості користуватись належним їй майном. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 50000 грн.

На підставі наведеного вище, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 167702 грн. 69 коп., моральну шкоду у розмірі 50000 грн., витрати на евакуацію у розмірі 800 грн., витрати, пов`язані з проведенням судового автотоварознавчого дослідження у розмірі 5500 грн. та судовий збір у розмірі 2519 грн. 56 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167702 грн. 69 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 800 грн. в рахунок відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, 5500 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судового автотоварознавчого дослідження та 1964 грн. 04 коп. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що підставою для прийняття судом постанови по справі № 214/7052/19 від 30.08.2019 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, слугували матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001107 та постанова слідчого про закриття вказаного кримінального провадження від 30.08.2019 року, відповідно до якої до командира ППП в м. Кривий Ріг направлено копії матеріалів кримінального провадження для складання протоколу за ст. 124 КУпАП. Проте, ані слідчим, ані судом не було взято до уваги проведену в рамках кримінального провадження судову автотехнічну експертизу, висновком якої № 32/10.1/192 від 22.08.2019 року, в діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, а застосування ОСОБА_3 маневру відвороту ліворуч є технічно необгрунтованим. При цьому в діях відповідача невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із настанням ДТП не встановлено.

З цих підстав відповідачем було оскаржено постанову слідчого про закриття кримінального провадження та згідно листа Криворізької місцевої прокуратури № 3 від 05.10.2020 року вказану постанову слідчого скасовано, кримінальне провадження триває.

Крім того апелянт зауважує, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем в даному спорі має бути власник автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.14).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.09.2019 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП за участю керованого ним автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка відбулась 19 червня 2019 року та на відповідача накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 05 листопада 2019 року (а.с.18).

Згідно інформації з офіційного сайту МТСБУ, на момент ДТП, а саме 19 червня 2019 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (а.с.19).

Позивачеві ПрАТ «УТСК» сплачено страхове відшкодування у розмірі 98000 грн., що підтверджується наданою Випискою по картковому рахунку (а.с.22-23).

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 164/19 по визначенню матеріальної шкоди від 14.11.2019 року, сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власникові автомобілю марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 382570 грн. 58 коп. (а.с.25-47).

Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 286/19 по визначенню ринкової вартості від 05.12.2019 року, ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , в аварійному стані після ДТП, яке мало місце 19 червня 2019 року становить 118867 грн. 89 коп. (а.с.49-61).

Відповідно до квитанції № 887981 від 19.06.2019 року, за евакуацію транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 , сплачено 800 грн. (а.с.62).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач просила стягнути з відповідача 167702 грн. 69 коп. збитків, завданих внаслідок ДТП виходячи з розрахунку: 382570 грн. 58 коп. (сума шкоди, заподіяна внаслідок ДТП) 98000 грн. (страхове відшкодування, сплачене ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») 118867 грн. 89 коп. (ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_2 , в аварійному стані після ДТП) + 2000 грн. франшиза.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди позивач посилалась на те, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки вона, як власник автомобіля, пережила стрес внаслідок ДТП, дуже нервувала, певний час не могла спокійно спати. Так, внаслідок ДТП тотально було пошкоджено належний позивачеві автомобіль, через що вона не має можливості користуватись належним їй майном.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 167702 грн. 69 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 800 грн. в рахунок відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, 5500 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судового автотоварознавчого дослідження та 1964 грн. 04 коп. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року та Цивільним кодексом України.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 164/19 від 14.11.2019 року, сума матеріальної шкоди, завданої позивачу складає 382570 грн. 58 коп. Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідача на день ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», якою позивачу було сплачено страхове відшкодування у розмірі 98000 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Умовами п.36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, в ідеальному значенні франшиза це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру майнового збитку, який належить стягнути з відповідача у рахунок відшкодування завданої ДТП шкоди, який становить 167702 грн. 69 коп. виходячи з розрахунку: 382570 грн. 58 коп. (сума шкоди, заподіяна внаслідок ДТП) 98000 грн. (страхове відшкодування, сплачене ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») 118867 грн. 89 коп. (ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_2 , в аварійному стані після ДТП) + 2000 грн. франшиза.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на евакуацію пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу у розмірі 800 грн. (а.с.62), а також витрат, пов`язаних із проведенням судового автотоварознавчого дослідження, у межах заявлених позовних вимог, а саме у розмірі 5500 грн. (а.с.24).

Крім того, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який стягнутий судом першої інстанції на підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України з урахуванням роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та характеру моральних страждань позивача, яка зазнала психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху, відчаю та зазнала істотних вимушених змін у житті внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання відповідача на Висновок експерта №19/104-17/1/4/343 від 16.10.2020 року, оскільки вина відповідача у ДТП, яка мала місце 19 червня 2019 року встановлена судовим рішенням, а саме постановою від 30.09.2019 року, яка набрала законної сили та згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_5 , як безпосереднього винуватця у завданні шкоди транспортному засобу позивача, майнової шкоди, спричиненої ДТП в розмірі 461287 грн. (550287 грн.- 89000 грн.= 461287 грн.)

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що підставою для прийняття судом постанови по справі № 214/7052/19 від 30.08.2019 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, слугували матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001107 та постанова слідчого про закриття вказаного кримінального провадження від 30.08.2019 року, відповідно до якої до командира ППП в м. Кривий Ріг направлено копії матеріалів кримінального провадження для складання протоколу за ст. 124 КУпАП. Проте, ані слідчим ані судом не було взято до уваги проведеної в рамках кримінального провадження судової автотехнічної експертизи, висновок експерта № 32/10.1/192 від 22.08.2019 року, згідно якої в діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, а застосування ОСОБА_3 маневру відвороту ліворуч є технічно необгрунтованим. При цьому в діях відповідача невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із настанням ДТП не встановлено, оскільки відповідач ОСОБА_2 , відповідно до Постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.09.2019 року, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 05.11.2019 року (а.с.18).

При цьому, відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги наданий відповідачем Висновок експерта № 2/10.1/192 від 22.08.2019 року (а.с.110-118), оскільки такий було досліджено та надано йому оцінку в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення № 214/7052/19 (а.с.18).

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем в даному спорі має бути власник автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_4 , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даному випадку особою, яка завдала матеріальної шкоди позивачу є відповідач ОСОБА_2 , який є належним відповідачем в даному спорі та на законній правовій підставі керував транспортним засобом - автомобілем марки «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: