Номер провадження: 22-ц/813/3079/21
Номер справи місцевого суду: 521/5336/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Сегеди О.М., повний текст судового рішення складений 23 жовтня 2018 року, по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), який є правонаступником акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

В обґрунтуванні свого позову, позивач зазначив, що 11 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №000, згідно умов якого, АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) отримала кредит в іноземній валюті в сумі 52668,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 11,3 річних, строком до 11 грудня 2027 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором №000 від 11 грудня 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №73888 від 11 грудня 2006 року, згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_4 , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору.

Крім того, в якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором №000 від 11 грудня 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №73892 від 11 грудня 2006 року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_4 , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальниці кредит, у встановленому договором розмірі.

Оскільки, відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останніх станом на 11 березня 2016 року суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №000 від 11 грудня 2006 року в сумі 34975,62 долари США, яка складається із: заборгованості за кредитом 31084,12 доларів США; заборгованості за процентами 3891,50 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 23910,45 грн. та судові витрати.

В процесі розгляду справи відповідачка ОСОБА_4 надала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що 11 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №000, згідно якого АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) отримала кредит в іноземній валюті в сумі 52668,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 11,3 річних, строком до 11 грудня 2027 року.

ОСОБА_1 зазначала, що вищевказаний кредитний договір є недійсним, оскільки при його укладенні Банк використав нечесну підприємницьку практику, приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не попередив позичальника про валютні ризики, що позбавило останню можливості здійснити свідомий вибір схеми кредитування.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка за зустрічним позовом просила суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №000 від 11 грудня 2006 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №000 від 11 грудня 2006 року, станом на 11 березня 2016 в сумі 34975 доларів США 62 центи, яка складається із: заборгованості за кредитом 31084,12 доларів США; заборгованості за процентами 3891,50 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 23910,45 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №000 від 11 грудня 2006 року, станом на 11 березня 2016 в сумі 34975 доларів США 62 центи, яка складається із: заборгованості за кредитом 31084,12 доларів США; заборгованості за процентами 3891,50 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 23910,45 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити в цієї частині рішення, яким в задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» відмовити.

В обґрунтуванні свої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неправильно встановлено обставини, які мають значення по справі, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Рішення суду в частині зустрічного позову не оскаржується.

Відзиву до суду надано не було.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів під головуванням судді Комлевої О.С. (а.с. 135 т. 3).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року, цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 була прийнята до провадження та призначена до розгляду, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

Справа призначалась до розгляду у судові засідання на 29.05, 20.11.2019 року, 13.05, 01.07.2020 року, 24.03, 09.06, 14.07.2021 року, однак її розгляд було відкладено з об`єктивних причин, а саме: приймання участі суддів, які входять до складу колегії у тренінгу,неналежне сповіщення учасників справи, за клопотаннями учасників справи про відкладення розгляду справи, знаходження судді у відпустці(а.с. 153, 196-201, 217-218, 234-236т. 3, а.с. 24 т. 4).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Сторони про розгляд справи на 22 вересня 2021 року сповіщені належним чином (а.с.27-34 т. 4).

Від ОСОБА_7 , представника ОСОБА_2 , а також ОСОБА_8 , представника ОСОБА_1 до суду надійшли заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з прийняттям нового закону, який передбачає проведення банком обов`язкової реструктуризації на вимогу позичальника (а.с. 35-42 т. 4).

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутності учасників справи, колегія суддів залишає заяви про відкладення розгляду справи без задоволення, враховуючи те, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції перебуває з січня 2019 року, учасники справи неодноразово були повідомлені про час і місце судових засідань, при цьому від учасників справи неодноразово заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (27 вересня 2021 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині стягнення заборгованості та судових витрат підлягає зміні, за таких підстав.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, виходив з того, що відповідачі не виконали умов кредитного договору, та не повернули грошові кошти, а тому повинні сплатити виниклу заборгованість за кредитним договором у солідарному порядку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення або невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 11 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №000, згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) отримала кредит в іноземній валюті в сумі 52668,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту до 11 грудня 2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 11,3 % річних. У разі настання певних обставин, передбачених п.9.2 Договору, у тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни, протягом дії договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки, про що повідомляє позичальника (а.с. 5-9 т.1).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №000 від 11 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №73888 від 11 грудня 2006 року, згідно умов якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_4 , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (а.с. 12 т.1).

Крім того, в якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором №000 від 11 грудня 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №73892 від 11 грудня 2006 року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_4 , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (а.с. 13 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2007 року ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с. 57 т. 1).

Встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17 вересня 2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-ПАТ «УкрСиббанк») (а.с. 41-47 т.1).

Відповідно до умов кредитного договору відповідачка ОСОБА_4 зобов`язувалася погашати кредит та сплачувати передбачені договором платежі шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів.

Згідно п. 1.5 Договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 для подальшого використання за цільовим призначенням. Встановлено, що банком був відкритий поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 (а.с. 31 т. 1).

На виконання п. 1.1 Кредитного договору, позивачем було видано кредит, шляхом зарахування на поточний рахунок ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 52668,00 доларів США (еквівалент 265973,40 грн.), що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 31 т. 1).

Тобто, позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобов`язань ухиляються.

Через невиконання зобов`язань за кредитним договором №000 від 11 грудня 2006 року у відповідачів станом на станом на 11 березня 2016 року утворилась заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк», в сумі 34975,62 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 31084,12 доларів США; заборгованості за процентами 3891,50 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 23910,45 грн.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №000 від 11 грудня 2006 року (т. 1 а.с. 21-30).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «УкрСиббанк» 27.10.2015 року звернулось до ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вимогами про дострокове повернення кредитних коштів у розмірі 33 449,07 доларів США, з яких 31084,12 доларів США кредитна заборгованість, а також 2 364,95 доларів США прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 14-19 т. 1).

Відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення вимогу про дострокове повернення кредитних коштів ОСОБА_9 отримала 20.11.2015 року (а.с. 20 т. 1).

Проте, судом не було враховано, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту.

У зв`язку з чим, суд безпідставно стягнув з відповідачів заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 27.10.2015 року по 11.03.2016 року в розмірі 1526 доларів 55 центів США, а також пеню з 27.10.2015 року по 11.03.2016 року в розмірі 13 888, 56 грн., тобто за період після пред`явлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту.

Колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 27 жовтня 2015 року (звернення з вимогою) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такий правовий висновок узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року, № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року, № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року, № 461/10610/13-ц від 10.04.2019 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому судом безпідставно задоволені позовні вимоги банку у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що порука є припиненою, в зв`язку з тим, що банк підвищив відсотки, колегія суддів вважає необґрунтованими, з тих підстав, що відповідно до умов кредитного договору процентна ставка складала 11.3 % річних. З розрахунку наданого банком до дня пред`явлення вимоги про дострокове повернення грошових коштів відсоткова ставка була незмінною на рівні 11,3% (а.с. 24-28 т. 1).

Більш того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненою було відмовлено з тих підстав, що банком не підвищувались відсотки зазначені у кредитному договорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт видачі кредиту позичальнику в тій сумі, що зазначає позивач, не підтверджений належними доказами, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, з тих підстав, що відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_9 отримала кредитні кошти у розмірі 52668,00 доларів США, про що свідчить її особистий підпис, більш того, з урахуванням наданого графіку погашення кредиту, вбачається, що ОСОБА_9 ознайомлена з графіком, в якому чітко зазначено сума кредиту.

Інші доводи є безпідставними, оскільки не підтверджені будь-якими належними доказами та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи в оскаржуваній частині, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Вказані доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення в цій частині, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, зменшивши стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір, на користь держави при ухваленні рішення з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволених позовних вимог АТ «УкрСиббанк» у розмірі 96%, а саме підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 6598,08 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 18 жовтня 2018 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за процентами та пенею змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, МФО 351005, р/р НОМЕР_4 , м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за процентами у розмірі 2364 (дві тисячі триста шістдесят чотири) доларів 95 центів США, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 10021 (десять тисяч двадцять одну) гривню 89 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, МФО 351005, р/р НОМЕР_4 , м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за процентами у розмірі 2364 (дві тисячі триста шістдесят чотири) доларів 95 центів США, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 10021 (десять тисяч двадцять одну) гривню 89 копійок.

Рішення в частині стягнення заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №000 від 11 грудня 2006 року, в розмірі 31084,12 доларів США залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати за розгляд апеляційної скарги у розмірі 6598,08 гривень.

Рішення суду в частині зустрічного позову судом не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 вересня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра