Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Сидоренко Ю.В.

при секретарі Якимець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Василівка цивільну справу за позовном ОСОБА_1 (зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

27 липня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 23 серпня 2013 року, між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 04. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також позивачка вказує, що спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з розбіжністю характерів. Постійні сварки та повне непорозуміння призвели до того, що шлюб фактично розпався, примирення вважає неможливим.

За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований 23 серпня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 04 та з відповідача стягнути судовий збір на її користь.

Ухвалою Василівського районного суду від 09 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до канцелярії суду надійшла заява від позивачки ОСОБА_1 з проханням розглянути справу без її участі. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить задовольнити її позов про розірвання шлюбу за підставами, викладеними у позовній заяві (а/с 12). Просить стягнути з відповідача судовий збір на її користь. Після розірвання шлюбу її прізвище просить не змінювати.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду 10.08.2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а/с 11).

Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23 серпня 2013 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5).

Від подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4).

Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено.

Крім того, оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, та приймаючи до уваги визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог про розірвання шлюбу у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати у вигляді судового збору в сумі 454,00 грн. та повернення позивачці 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, що складає 454,00 гривні.

Таким чином, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку судового розгляду, суд вважає необхідним повернути позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету - 50% судового збору, сплаченого нею при пред`явленні позову до суду, а саме: в розмірі 454,00 гривні, згідно квитанції № 1 від 28.07.2021 року, виданої ТВБВ № 10007/0224 ЗОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.6).

Крім того, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 залишок судових витрат у вигляді судового збору за пред`явлення позову до суду, в сумі 454,00 гривні, які були понесені позивачкою та документально підтверджені відповідним платіжним документом у вигляді квитанції, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.6).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 13, 81, 141, 142, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 23 серпня 2013 року, який зареєстрований Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 04.

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу - залишити без змін « ОСОБА_1 ».

Повернути позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) сплачений нею згідно квитанції № 1 від 28.07.2021 року, виданої ТВБВ № 10007/0224 ЗОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» - судовий збір в розмірі 50 відсотків, а саме в сумі - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО