Справа № 689/2139/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2021 року смт.Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Шевчик О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фурман Н.Л.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди. ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення.

З врахуванням збільшених позовних вимог ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки у розмірі 443 141грн. 41 коп., з яких: 51 141 грн. 41 коп. реальні збитки понесені нею за оплату комунальних послуг та 393 000 грн. - упущена вигода, яка полягає в не отримані зазначеної суми коштів від оренди квартири та нежитлового приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 площею 90,8 кв. м., а також квартири АДРЕСА_2 площею 65,6 кв.м. Фактичним власником нежитлового приміщення вона стала 05 лютого 2018 року після смерті своєї матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийнявши після неї спадщину, оскільки на день її смерті проживала з матір`ю. ОСОБА_2 являвся працівником ОСОБА_7 , також їх поєднували дружні стосунки. І коли після розлучення 15.04.2000 року він фактично опинився на вулиці, вона впустила його проживати до квартири АДРЕСА_2 , в якій не проживала, оскільки жила з донькою у своєї матері в АДРЕСА_3 . Так як ОСОБА_2 фактично винаймав цю квартиру, а також з тих підстав, що реєстрація місця проживання на той момент булла обов`язковою, вона прописала ОСОБА_2 у цій квартирі. Підстав не довіряти відповідачу не було, оскільки їх поєднували давні робочі стосунки. В кінці травня 2015 року позивач мала намір здавати в оренду квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим 28 травня 2015 року нею було укладено договір найму житлового приміщення з ОСОБА_8 , від імені та в інтересах якої діяла її мати ОСОБА_9 , з щомісячною орендною платою в розмірі 3 000 грн. та оплата за комунальні послуги.

Також 18 лютого 2018 між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено договір про оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 , з щомісячною орендною платою в розмірі 11 000 грн. та оплата за комунальні послуги.

Проте, починаючи з червня 2015 року ОСОБА_7 не могла потрапити у нежитлове приміщення та квартиру за вищевказаними адресами, так як виявила, що замки на вхідних дверях змінені. У зв`язку з чим листом від 03 червня 2015 року вона повідомила ОСОБА_9 про розірвання в односторонньому порядку договору найму житлового приміщення від 28 травня 2015 року. Крім того, 24.02.2018 між позивачем та ФОП ОСОБА_5 було підписано угоду по розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 20.02.2018.

Позивач вказала, що рішенням Хмельицького міськрайонного суду від 03 червня 2019 витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 і 27.11.2019 відповідач повернув їй ключі від квартири та нежитлового приміщення.

У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь шкоду в розмірі 443 141 грн., з яких орендна плата (упущена вигода) за нежитлове приміщення за 21 місяць (з 20 лютого 2018 по 27.11.2019) в сумі 231 000 грн.; орендна плата (упущена вигода) за квартиру з 54 місяці (з 29 травня 2015 по 27 листопад 2019) в сумі 162 000 грн. та 51 141 грн. 41 коп. реальні збитки понесені нею за оплату комунальних послуг.

ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 20.02.2018 року укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 . В обґрунтування позову вказує, що власником даного приміщення позивач стала лише 03.06.2020 після реєстрації нерухомості на підставі свідоцтва про право на спадщину (після смерті її матері ОСОБА_6 ). До 03.06.2020 позивач мала право лише володіти і користуватися вказаним приміщенням, але не розпоряджатися ним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, вказаних у позові, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили, просили задовольнити зустрічний позов.

Відповідач, зокрема, пояснив що проживав разом з ОСОБА_4 з 2000 по 2015 роки за адресою: АДРЕСА_4 . Після цього він там не проживав, даною квартирою та нежитловим приміщенням не користувався, а під час попереднього судового процесу лише наглядав за даними приміщеннями, ключі від квартири і нежитлового приміщення були як в нього, так і в позивачки та її дочки і вони мали вільний доступ до цих приміщень. Замків в даних приміщеннях він не змінював, після рішення суду від 03 червня 2019 від добровільно передав позивачці свій комплект ключів від квартири та нежитлового приміщення. Вказав, що власником даних приміщень була позивач і вона сплачувала комунальні послуги. Відповідач також заперечив ту обставину, що він був найманим працівником позивачки.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позов ОСОБА_4 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки з 2015 по 2019 і позивач і відповідач мали ключі від квартири та нежитлового приміщення і мали вільний доступ до цих приміщень. Відповідач не змінював замків у даних приміщеннях. Щодо комунальних послуг, то власником квартири і нежитлового приміщення є позивач, а тому саме вона зобов`язана сплачувати комунальні послуги, відповідач не є власником та не є наймачем вказаних приміщень. Щодо упущеної вигоди, то позивач не мала права укладати 20.02.2018 договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки його власником вона стала лише 06.03.2020, з цієї підстави просив визнати недійсним вказаний договір.

Відповідач по зустрічному позову ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити в повному обсязі.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.06.2004 року, посилання на яке містить рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2019.

Позивач також є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2020, дата державної реєстрації - 03.06.2020 (т.1 а.с.97), попереднім власником даного нежитлового приміщення була ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.062021, виданим державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори (т.1 а.с.16).

Згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2019 витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 не житлове приміщення площею 90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 та повернуто його ОСОБА_10 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.17-23).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди (орендної плати) позивач надала копію договору найму житлового приміщення від 29 травня 2015 року, за яким позивач передає ОСОБА_9 житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 . За умовами договору він діє впродовж трьох років з правом пролонгації; щомісячна орендна плата за користування вказаним житловим приміщенням становить 3 000 грн. та сплата комунальних послуг відповідно до квитанцій. Також надано копію листа позивача до ОСОБА_9 від 03.06.2015 про розірвання в односторонньому порядку вказаного договору найму житлового приміщення, оскільки ОСОБА_11 змінені замки на вхідних дверях і вона не може забезпечити наймачеві доступ до даної квартири (т.1 а.с.40-42).

Крім того, позивачем надано копію договору оренди нежитлового приміщення від 20 лютого 2018 року, за яким позивач передає ФОП ОСОБА_5 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 90,8 кв.м. Вказаний договір діє впродовж двох років; щомісячна орендна плата за користування вказаним нежитловим приміщенням становить 11 000 грн. та сплата комунальних послуг. Також надано копію угоди позивача з ФОП ОСОБА_12 від 23 лютого 2018 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 20 лютого 2018 через неможливість потрапити в приміщення, оскільки ОСОБА_2 замінив вхідні замки (т.1 а.с.43-46).

Ухвалою суду від 22.02.2021 за клопотанням представника відповідача витребувано у позивача оригінали вищевказаних документів, однак, позивачем оригінали даних документів не надано, у зв`язку з чим представником відповідача на підставі ч.6 ст.95 ЦПК України заявлено клопотання про неприйняття таких доказів судом.

Вирішуючи клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки оригіналів вищевказаних документів суду не надано, а представник відповідача в судовому засіданні вказував, що має сумніви щодо відповідності поданих копій оригіналам, а також сумніви щодо самого факту укладення зазначених договорів оренди, суд на підставі ч.6 ст.95 ЦПК України не бере до уваги як докази: копію договору найму житлового приміщення від 29 травня 2015 року, за яким позивач передає ОСОБА_9 житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; копію листа позивача до ОСОБА_9 від 03.06.2015 про розірвання в односторонньому порядку вказаного договору найму житлового приміщення; копію договору оренди нежитлового приміщення від 20 лютого 2018 року, за яким позивач передає ФОП ОСОБА_5 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 90,8 кв.м. та копію угоди позивача з ФОП ОСОБА_12 від 23 лютого 2018 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 20 лютого 2018.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки вищезазначені договори оренди не прийняті судом як докази, інших доказів, які б підтверджували наявність у позивача упущеної вигоди внаслідок дій відповідача, суду не надано, суд вважає вимогу про стягнення з відповідача упущеної вигоди необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 51 141 грн. 41 коп. реальних збитків понесених нею за оплату комунальних послуг, суд виходить з наступного.

Позивачем на підтвердження сплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_4 надано суду довідку МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» від 03.12.2019 про те, що заборгованість по оплаті послуг за теплопостачання станом на 01.12.2019 становить: опалення 8 114,18 грн., ГВП 1 576,62 грн., а також квитанції про сплату вказаних коштів. Також надано довідку МКП «Хмельницькводоканал» № 22 від 29.01.2020 про те, що розмір заборгованості за водопостачання та водовідведення станом на 01.02.2020 за вказаною адресою становить: за воду - 628,76 грн., за стоки - 1069,30 грн.; довідку МКП «Спецкомунтранс» № 573 від 03.12.2019 про те, що станом на 01.12.2019 заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів становить 823,75 грн. та квитанції про сплату вказаних коштів; довідку ТОВ «Хмельницькгаззбут» від 11.12.2019 про те, що заборгованість за спожитий газ станом на 11.12.2019 складає 166 грн.; довідку ЖЕД-1, згідно якої заборгованість по ЖЕД-1станом на 11.12.2019 складає 6460,50 грн., також надано квитанції про сплату вказаних сум; платіжне повідомлення АТ «Хмельницькобленерго» на сплату 382 грн. за послуги з теплопостачання за жовтень 2019.

Також позивачем надано постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2019 щодо стягнення з ОСОБА_4 коштів в сумі 13 699,30 грн. на користь МКП «Теплокомуненерго» та постанови про стягнення з позивачки витрат виконавчого провадження в сумі 119 грн. та про стягнення виконавчого збору в сумі 1369,93 грн., а також квитанцію про сплату вказаних сум.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 10.06.2004 по 09.12.2019 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , однак, ні власником, ні співвласником квартири за вказаною адресою він не був і не є.

Як встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2019 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з 14 лютого 1998 по 31 липня 2015 відмовлено.

Також позивачем не доведено те, що відповідач був найманим працівником позивачки і винаймав вказану квартиру та користувався нежитловим приміщенням до 27.11.2019, коли ним було передано позивачці свій комплект ключів від вказаних приміщень.

Представник позивача вказав, що заборгованість за комунальні послуги має місце за період з 2015 по 2019 роки, однак, доказів цьому не надано.

Зокрема, у вищезазначених довідках не вказано за який період виникла заборгованість за комунальні послуги, у зв`язку з чим неможливо встановити хто на час надання комунальних послуг, за який виникла заборгованість, фактично користувався відповідними комунальними послугами.

Відповідач суду пояснив, що після рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2019 він передав позивачці свій комплект ключів, але у позивачки та її дочки були свої комплекти ключів і вони мали безперешкодний доступ до вказаних приміщень весь час. Представник позивача заперечив, вказавши, що позивачка не мала ключів до вказаних приміщень до передачі їх відповідачем. Однак, жодна сторона не надала доказів на підтвердження своєї позиції.

При цьому суд враховує, що доказів на підтвердження фактів заміни відповідачем замків у квартирі та нежитловому приміщенні позивачем не надано.

Щодо вимоги про сплату комунальних послуг суд також враховує, що відповідач ОСОБА_2 15.11.2018 уклав шлюб з ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.11.2018.

Крім того, свідок ОСОБА_13 суду показала, що вони з ОСОБА_2 офіційно уклали шлюб в листопаді 2018, однак, фактично почали проживати разом з квітня 2017, тому він не міг з цього часу проживати в квартирі позивачки і користуватися комунальними послугами.

Крім того, позивачем надано суду копію довідки ОСББ «Чайка Озерна» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 за воду 01.12.2019 розраховано в сумі 1200 грн., копію довідки ОСББ «Чайка Озерна» про те, що заборгованість за вказаною адресою станом на 01.12.2019 становить 60 000 грн., в даній довідці міститься вказівка про те, що борг за ОСББ, який склав 6 000 грн. погашено 01.12.2019 споживачем ОСОБА_4 . Також 01.12.2019 було сплачено борг за електроенергію в сумі 9 114,21 грн. та борг за воду на суму 1209 грн., та надано копії квитанцій про сплату відповідних сум. Однак, оригіналів вказаних довідок та квитанцій про сплату відповідних сум суду не надано, хоча вони витребовувалися ухвалою суду від 22.02.2021, в зв`язку з чим представником відповідача на підставі ч.6 ст.95 ЦПК України заявлено клопотання про неприйняття таких доказів судом.

Оскільки оригіналів вищевказаних документів суду не надано, а представник відповідача в судовому засіданні вказував, що має сумніви щодо відповідності поданих копій оригіналам, в тому числі, копії довідки ОСББ «Чайка Озерна» про те, що за воду 01.12.2019 розраховано в сумі 1200 грн. та копії довідки ОСББ «Чайка Озерна» про те, що заборгованість станом на 01.12.2019 становить 60 000 грн., враховуючи те, що представником позивача під час дослідження письмових доказів надано оригінал довідки ОСББ «Чайка Озерна», текст якої не співпадає з текстом жодної з наданих копій вищезазначених довідок ОСББ «Чайка Озерна», суд на підставі ч.6 ст.95 ЦПК України не бере до уваги як докази: копію довідки ОСББ «Чайка Озерна» про те, що за воду 01.12.2019 розраховано в сумі 1200 грн., копію довідки ОСББ «Чайка Озерна» про те, що заборгованість станом на 01.12.2019 становить 60 000 грн., а також копії квитанцій на суми: 7200 грн., 4080 грн., 5034,21 грн.

Враховуючи те, що власником квартири та нежитлового приміщення є позивач, те що в поданих позивачем довідках не вказано період за який виникла заборгованість за комунальні послуги, враховуючи те, що з 2017 відповідач проживає з ОСОБА_13 , з якою 15.11.2018 уклав шлюб, враховуючи, що позивачем частину документів на підтвердження заборгованості надано в копіях, а оригіналів не надано, суд вважає недоведеною вимогу про стягнення з відповідача коштів за сплачені комунальні послуги.

Щодо вирішення зустрічного позову про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_5 20.02.2018, суд виходить з наступного.

Позивачем не надано оригіналу оспорюваного договору оренди нежитлового приміщення, надано лише його копію, у зв`язку з чим суд за клопотанням представника відповідача, на підставі ч.6 ст.95 ЦПК України, не взяв такий доказ до уваги.

Крім того, як вбачається з правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду в Постанові у справі № 161/3245/15-ц від 14.11.2018, недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договір як документ, а також дублікат чи копії такого документу не можуть бути визнані недійсними.

Враховуючи наведене, в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати по первісному позову покладаються на позивача, а по зустрічному позову - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 322, 360 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2021 року.

Суддя Шевчик О.М.