Справа № 449/1536/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2021 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

судді Гуняк О.Я.,

за участі секретаря судових засідань: Подусівської Л.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представників відповідача: Цуньовської І.В., ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської районної ради Львівської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Львівської районної ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Просить стягнути, згідно уточнених позовних вимог (а.с.115-116) з Львівської районної ради на його користь 372591грн. невиплаченої заробітної плати врахуванням індексу інфляції за 2000-2020рр.

В обґрунтування позову покликається на те, що 11.09.2001року відповідно до розпорядження №48-3/7 був призначений на посаду директора комунального підприємства Ортен з 12 вересня 2001року. 02.12.2002 року в односторонньому порядку, розпорядженням №50-3/5 з ним розірвано контракт від 10.10.2001 р. і звільнено з посади директора КП Ортен з грудня 2002р. Покликається на те, що в грудні 2002р. ним було подано заяву в Радехівський районний суд про поновлення його на посаді директора КП Ортен та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 26.10.2009р. частково задоволено позовні вимоги, однак така Львівським апеляційним адміністративним судом скасована. Звертає увагу суду, що розрахунок суми позову необхідно проводити з часу поновлення позивача на посаді директора САТП 1305 з 18.04.2000р., відповідно до рішення Бродівського районного суду від 28.03.2000 року.

Покликається на те, що Кам`янка-Бузька района рада видала йому трудовe книжку лише 27.04.2007р. та не провела розрахунку за весь час його роботи на підприємстві, а тому зарплату слід нараховувати по 2007рік, згідно середнямісячної заробітної плати на підставі листа ГУ статистики у Львівській області від 21.07.2021р. Вважає, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника, відповідач зобов`язаний виплатити йому заробітну плату з врахуванням інфляції за весь час затримки виплати заробітної плати та затримки видачі трудової книжки. Вважає, що оскільки з ним не був укладений контракт і не була визначена місячна заробітна плата, необхідно розраховувати зарплату з 18.04.2000р. по 12.09.2001р. за визначеною середньомісячною зарплатою в 2000 р. в сумі 196грн. та в 2000 році в сумі 272 грн. Вважає, що сума компенсації обчислюється, як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з мотивів викладених у ньому. Повідомив, що просить стягнути невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з врахуванням індексу інфляції. Ствердив, що свою трудову книжку віддав керівнику фонду державного майна ще 01.12.1997р. при прийнятті його на роботу і лише 27.04.2007р. листом йому повернуто трудову книжку.

Представник відповідача Львівської районної ради Львівської області надіслав до суду відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Покликається на те, що згідно ЗУ Про індексацію грошових доходів населення до об`єктів індексації не відноситься виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Звертає увагу суду на те, що індексація проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об`єкти виплат, що підлягають індексації, а також зазначені виплати повинні носити, зокрема, постійний характер, а не разовий. Таким чином середній заробіток не підлягає індексації, а тому немає правових підстав для виплати суми яку просить позивач. Зазначив, що застосування середньомісячної зарплати за 2000р. та 2001р. є хибною і не може братися до уваги, оскільки заробітна плата вже була визначена договором з директором САТП-1305.

Вважає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993року №30 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язків директора КП Ортеп - ОСОБА_1 було звільнено, на новоутвореному підприємстві не було налагодженої кадрової роботи та належного бухгалтерського обліку. Тому, внаслідок його безвідповідальності та умисних дій трудова книжка ОСОБА_1 не була оформлена. Зазначає, що посада керівника комунального підприємства не передбачена штатним розписом Кам`янка-Бузької районної ради, а вказана у штатному розписі комунального підприємства затвердженого КП Ортеп Шереметою П.П.10.01.2002року. Звертає увагу суду на те, що відповідно до ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні до повноважень районної ради не входять нарахування та виплата заробітної плати керівникам комунальних підприємств, тобто керівник комунального підприємства отримує заробітну плату за рахунок підприємства, а трудова книжка керівника комунального підприємства має зберігатися у самому підприємстві, записи до неї про прийняття та звільнення керівника також вносяться на підприємстві. У книзі обліку руху трудових книжок Кам`янка-Бузької районної ради з 2000 по 2007рік відсутній запис про отримання на зберігання районній раді від ОСОБА_1 трудової книжки. В оглянутій Радехівським районним судом Книзі обліку руху трудових книжок Старояричівського САТП-1305 є запис під номером 1 щодо трудової книжки ОСОБА_1 , який підтверджує, що позивач зобов`язаний був здати її на зберігання, але зловживаючи своїм службовим положенням не виконав свого обов`язку. Окрім цього зазначає, що трудова книжка була знайдена в кабінеті, який колись займав ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора КП Старояричівське САТП - 1305, серед невитребуваних трудових книжок. Вважає, що з вини Кам`янка-Бузької районної ради не було. Діями по посаді директора Старояричівського САТП 01305, а після реорганізації в КП Ортеп, ОСОБА_1 було свідомо допущено порушення законодавства України у сфері оплати праці, бухгалтерського обліку, ведення трудових книжок, що в сукупності призвело до наслідків, які позивач переклав на Кам`янка -Бузьку районну раду. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача позов заперечили. Просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з мотивів викладених у відзиві. Зазначив, що Львівська районна рада не заперечує щодо факту неповернення трудової книжки ОСОБА_1 , однак вважає що така затримка відбулася саме з його вини. Покликається на те, що в Львівській районній раді відсутня будь яка інформація щодо виплати чи невиплати ОСОБА_1 заробітної плати.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши в сукупності досліджені докази, вирішую спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116цього Кодексу. Уразі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У разі мобілізації власника - фізичної особи свої обов`язки, визначені цією статтею, він повинен виконати протягом місяця після своєї демобілізації без застосування санкцій та штрафів.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України, Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну)норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9і 10 Закону України "Прооплату праці"та неможе бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна платає державною соціальною гарантією,обов`язковою на всій території України для підприємств,установ,організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників,за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.116 КЗпП України,при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи,організації,провадиться вдень звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював,то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми,належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки,зазначені в статті 116цього Кодексу,при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня,коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права,а у справах про звільнення -в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди,заподіяної підприємству,установі,організації,встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Відповідно до наказу №8 від 18.04.2000р. відділу управління майном і приватизації Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області від 18.04.2000р. ОСОБА_1 поновлено на посаду директора Старояричівського автотранспортного підприємства №1305, згідно рішення Бродівського районного суду Львівської області від 28.03.2000року (а.с.71)

Розпорядженням Голови Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області від 11.09.2001р. увільнено ОСОБА_1 з посади директора КП Старояричівського САТП-1305 з 11.09.2001р. Призначено ОСОБА_1 на посаду директора КП Ортеп з 12.09.2001року (а.с.13).

Розпорядженням Голови Кам`янка - Бузької районної ради Львівської області від 02.12.2002р. №50-3/5 розірвано контракт з директором КП Ортеп ОСОБА_1 та звільнено з 03.12.2002року (а.с.7-8).

Згідно п.3.1. контракту укладеного з директором КП Ортеп ОСОБА_1 та Кам`янка Бузькою районною радою 10.10.2001р. за виконання обовязків, передбачених цим контрактом, керівнику зараховується заробітна плата 465 грн. (а.с.66-70)

Аналізуючи позовні вимоги в межах поданих доказів та додатково враховуючи норми Законів України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ; Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 , суд вважає, що обґрунтованою слід вважати вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати та індексацію заробітна плата ОСОБА_1 . Кам`янка-Бузькою районною радою, оскільки така не була виплачена з квітня 2000року.

Не заслуговують на увагу покликання представників відповідача про те, що відсутні відомості щодо невиплати такої заробітної плати, так як і фактично відсутні відомості щодо виплати такої і суду такі не представленні та не спростовано таке твердження.

Судом встановлено, що контракт було укладено 10.10.2001року з визначенням заробітної плати в розмірі 465 грн, тому за відсутності заперечень відповідача з 18.04.2000р. до 10.10.2001року середньомісячну заробітну плату слід рахувати з представлених відомостей Головного управління статистики у Львівській області де заробітна плата штатного працівника у Львівській області у 2000році становила - 196грн, 2001році - 272грн (а.с.117).

Такий розрахунок становив у 2000році:

- з 18.04.2000року ( 9 робочих днів); 8 місяців;

- 196: 20 /робочі дні квітня/=9.80 грн; 9.80*9=88.20грн;

- з 18.04.2000р. по 31.12.2000р.- 88,20+1568=1656,20грн.

2001рік:

- з 01.01.2001р. по 10.10.2001р. /час укладення контракту/ - 9м. * 272 = 2448;

- 272:23 /робочі дні в жовтні/ = 1.83*7 /робочих днів в жовтні/=82,81грн;

- 2448+82.81=2530,81грн;

- з 10.10.2001р /23 роб. дні/; 465:23=20.22грн., 20.23*16/днів роб.=323,52грн;

- 2448+82.81+323,52 + 465 *2 /листопад, грудень по 465 грн/ = 3784,33 грн.

2002рік:

- 11 місяці по 465+ 5115грн.

Інфляція

- 2000 р. - 1656.20*125.8=2078;

- 2001р. - 3784,33+2078=5862.33*106,1=6219.93;

- 2002р. - 6219.93+5115=11334,93;

- 2003р. - 11334,94*108.2=12264,40;

- 2004р. - 12264,40*112.3=13772.92;

- 2005р. - 13772.92*110.3=15191.53;

- 2006р. - 15191.53*111.6=16953.75;

- 2007р. - 16953.75*116.6= 19768.07;

- 2008р. - 19768.07*122.3=24176.35;

- 2009р. - 19768.07*112.3=27150.04;

- 2010р. - 27150.04*109.7=29783.59;

- 2011р. - 29783.59*104.9=31242.98;

- 2012р. - 31242.98=31242.98;

- 2013р. - 31242.98=31242.98;

- 2014р. - 31242.98*126.7=39584.85;

- 2015р. - 39584.85*145.2=57477.20;

- 2016р. - 57477.20 * 111.9=64316.98;

- 2017р. - 64316.98*113=72678.19;

- 2018р. - 72678.19*110.1= 80 018.68;

- 2019р. - 80018.68*104.2= 83379.46;

- 2020р. 83379.46*105=87548

Всього: 87 548.43 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», Оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (100-95-п) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). ( Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 (v0018700-95)від 26.10.95 Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП (322-08) оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 ( 1398-99-п ) від 30.07.99 )

Таким чином, під час обчислення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, необхідно брати до розрахунку кількість робочих, а не календарних днів та заробітну плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, не враховуючи виплат за час за час, протягом кого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Тому підлягає до задоволення вимога про нарахування середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, а саме з 02.02.2002року по 27.04.2007року. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 склала 21 гривень 14 копійок, (465 заробітної плати за жовтень 2002 року + 465 грн. заробітної плати за листопад 2002 року / 44 робочих дні відпрацьованих робочих днів жовтень - листопад 2002 року.

Кількість робочий днів з 02 грудня 2002 року по 27 квітня 2007 року (день фактичного повернення трудової книжки) склала 1121 днів.

Таким чином, для визначення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати необхідно помножити середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 (21.14 грн.) на кількість робочих днів фактичної затримки (1121), що буде дорівнювати 23 697 гривень 94 коп. Саме ця сума має бути стягнута в якості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Відповідно до ч. ч. 1, 7ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Нарахування та необхідність стягнення суми такої компенсації передбачено вимогами закону, на які правильно посилався позивач та згадані вище.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

З норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч.2 ст.235, ст.236 КЗпП України, за своєю правовою природою є не основною чи додатковою заробітною платою, а разовою виплатою за відповідний період, а отже не є доходом в розумінні Закону України №2050-III.

Отже, суд прийшов до висновку що середній заробіток за час вимушеного прогулу про які вказано позивачем, то такі не можуть бути додатково проіндексовані, оскільки ці суми не є заробітною платою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №1540/3742/18.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, слід стягнути з Львівської районної ради Львівської області, на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну та індексацію у розмірі 87 548 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 43 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23 697 (двадцять три тисячі шістсот дев`яносто сім) гривень 94 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівської районної ради Львівської області, на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну та індексацію у розмірі 87 548 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 43 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23 697 (двадцять три тисячі шістсот дев`яносто сім) гривень 94 коп.

Стягнути з Львівської районної ради Львівської області на користь держави 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , с. Шпильчина Львівського району Львівської області; ІПН: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Львівська районна рада Львівської області, вул. Винниченка,18, м. Львів, .

20 вересня 2021 року складено повне судове рішення.

20 вересня 2021 року складено повне судове рішення.

Суддя О. Я. Гуняк