Справа № 686/985/21
Провадження № 2/686/2353/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021

20 вересня 2021 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді - Чевилюк З.А.

з участю секретаря - Перун А.М.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача Мартинюк О.О.

розглянувши у судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Управління житлової політики і майна про визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом про визнання про в порядку приватизації право власності по 1/3 частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 працював на Південно-Західній залізниці АТ «Укрзалізниця» на посаді головного інженера, майстра Жмеринської КМС-79.

Постановою спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Хмельницької дистанції колії Південно-Західної залізниці від 26 вересня 2005 року, на підставі рішення конференції трудового колективу, адміністрація та профспілковий комітет постановили виділити трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення конференції трудового колективу Хмельницької дистанції колії, згідно п.39 Житлового кодексу УРСР головному інженеру ОСОБА_3 на склад сім`ї 3 чоловіка: ОСОБА_4 , 1976 р.н., дружина та ОСОБА_5 , 1999р.н.,донька.

Вказаний спірний будинок перебуває на балансі виробничого підрозділу Хмельницької дистанції колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця», яка є відокремленим підрозділом АТ «Українська залізниця» та не має статусу юридичної особи.

З 2005 року та по даний час позивачі зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками №134 та 135 від 23.12.2020 року. Позивачами своєчасно та регулярно сплачується квартплата та плата за комунальні послуги, здійснюються поліпшення квартир за власні кошти.

Позивачі неодноразово звертались до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та безпосередньо до АТ «Укрзалізниця» з заявами про передання їм у власність(дати дозвіл на приватизацію), у відповідь на які рекомендовано звернутись до органу приватизації за місцем проживання для оформлення необхідних документів для приватизації квартири відповідно до діючого законодавства.

В той же час, згідно з листом начальника адміністративної служби залізниці від 21.10.2013 року №1083 будинок по АДРЕСА_4 не належить територіальній громаді м.Хмельницького та не перебуває в господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ Хмельницької міської ради. У зв`язку з чим Хмельницька міська рада та її виконавчі органи не мають повноважень щодо здійснення приватизації квартир у вищезазначеному будинку. З метою захисту порушеного права та неможливості реалізації права на приватизацію в установленому законом порядку, позивачі звернулись до суду.

Представник позивачів підтримав позов та просив його задоволиити. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, вказавши про відсутність у відповідача органу приватизації, який би міг реалізувати наміри позивачів. Представник третьої особи надала письмові пояснення по справі та зазначила, що квартира не перебуває на балансі Хмельницької міської ради.

Заслухавши сторони, дослідивши матерали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України « Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнароджних договір, згода на обов`язквоість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України , статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Європейський суд з прав людини не раз наголошував на необхідності ефективного захисту. Наприклад, у п.75 рішення від 5.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

У разі визнання дій протиправними ( в даному випадку відмову у здійсненні приватизації) суд може зобов`язати відповідача учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, на захист яких він звернувся до суду.

Отже, для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням і способом захисту. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту, який би вичерпував себе.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадянини України мають право на приватизацію державного житлового фонду.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» ( далі-Закон) та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян ( далі Положення), затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, затвердженим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404.

Відповідно до ст. 1 Закону « Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду ( далі-приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири

багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною 2 ст. 2 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» визначені об`єкти, які не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживаннялюдей ); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Зазначений перелік є вичерпним.

Відповідно до ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 5 статті 5 Закону № 2482-XII передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2010 року № 15-рп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 Закону та визначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково передано в одній чи кількох квартирах загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановленому санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла, у власність наймача і кожного члена сім`ї передано загальну площу житла,меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду, весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Відповідно до ст. 8 Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

У ст. 8 Закону « Про приватизацію державного житлового фонду також визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація:

здійснення приватизації уповноваженими на це органами;

згода всіх повнолітніх членів сім`ї;

постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку;

згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло.

Першою умовою для проведення приватизації є її здійснення уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.Законом України « Про приватизацію житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, що створюються державними органами виконавчої влади на місцях чи органами місцевого самоврядування, а також державними підприємствами, організаціями, установами, в повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.

Відповідно до ст. 60 Закону «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача в оформленні приватизації квартири позивачами порушує їх права на отримання житла у власність.

Постановою спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Хмельницької дистанції колії Південно-Західної залізниці від 26 вересня 2005 року, на підставі рішення конференції трудового колективу, адміністрація та профспілковий комітет постановили виділити трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення конференції трудового колективу Хмельницької дистанції колії, головному інженеру ОСОБА_3 на склад сім`ї 3 чоловіка: ОСОБА_4 , 1976 р.н., дружина та ОСОБА_5 , 1999р.н.,донька.

Вказаний спірний будинок перебуває на балансі виробничого підрозділу Хмельницької дистанції колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця», яка є відокремленим підрозділом АТ «Українська залізниця» та не має статусу юридичної особи.

З 2005 року та по даний час позивачі зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками №134 та 135 від 23.12.2020 року та відмітками в паспортних документах. Позивачі несуть витрати по утриманню житла та, зі слів представника, здійснюють поліпшення житла за власні кошти.

Позивачі неодноразово звертались до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та безпосередньо до АТ «Укрзалізниця» з метою здійснення приватизації квартири, у відповідь на які рекомендовано звернутись до органу приватизації за місцем проживання для оформлення необхідних документів для приватизації квартири відповідно до діючого законодавства.

В той же час, згідно з листом начальника адміністративної служби залізниці від 21.10.2013 року №1083 будинок по АДРЕСА_4 не належить територіальній громаді м.Хмельницького та не перебуває в господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ Хмельницької міської ради. У зв`язку з чим Хмельницька міська рада та її виконавчі органи не мають повноважень щодо здійснення приватизації квартир у вищезазначеному будинку. Представник третьої особи Управління житлової політики і майна підтвердила в судовому засіданні вказані обставини.

За інформацією Ощадбанку позивачі участі у приватизації не приймали, житлові чеки за адресою АДРЕСА_3 не використали

З огляду на те, що на спірну житлову площу окрім позивачів ніхто не претендує, дана квартира є єдиним об`єктом нерухомого майна, позивачі вселилися у житло на законних підставах і протягом тривалого часу (з 2005 року) добросовісно використовують квартиру як єдине житло, що підтверджується зібраними по справі доказами, житлові права позивачів підлягають захисту у встановленому порядку. Право на приватизацію позивачів порушено відмовою відповідача. Позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачем в судовому засіданні не висловлено аргументованих заперечень щодо задоволення позовної заяви. Відсутність механізму щодо здійснення права позивачів на житло не може бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 6, 12, 13, 81, 141,263 - 265,280-282, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку приватизації право власності по 1/3 частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 .

Відповідач:Акціонерне товариство «Українська залізниця`м.Київ, вул.Єжи Гедройця,5.

Третя особа:Управління житлової політики і майна, м.Хмельницький, вул.Камянецька 2.

Повний текст рішення виготовлено 27 вересня 2021 року.

Суддя: З.А.Чевилюк