КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/9599/20 Головуючий у І інстанції Волкова С.Я.
Провадження №22-ц/824/831/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тащі Сергія Михайловича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені в розмірі 3 % в день за прострочення виконання зобов`язання по перерахуванню грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «КБ «Приватбанк» у СREDITWEST BANK FINAL Веnеfісіаry1/Воrіs Samoilov/ ISTANBUL, пеню за 31 день прострочення виконання зобов`язання за період з 28 лютого 2019 року по 01 квітня (включно) 2019 року, що становить 4780494 грн. 81 коп. у зв`язку з невиконанням банківської послуги, як відповідальність за неналежне виконання послуг банківською установою; покладення судових витрат на відповідача в тому числі й щодо витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем були відкриті особові банківські рахунки та розрахункові рахунки на фірму, де він є власником і бенефіціаром у Кіпрській філії АТ «КБ «Приватбанк».

Протягом 2017-2018 років позивачем були відкриті банківські рахунки у столичному відділенні ПАТ «КБ «Приватбанк».

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 було відкрито рахунки в АТ «КБ «Приватбанк» для поповнення в іноземних валютах.

Згідно угоди № SAMDNWFC6 від 12 червня 2017 року ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 на який зараховувались кошти з депозитних рахунків та здійснювались розрахункові операції.

На підставі угоди № SAMDNWFD800 від 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 було відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_2 де зберігались грошові кошти позивача.

Позивач зазначає, що в АТ «КБ «Приватбанк» у нього обліковувались грошові кошти на депозитному рахунку № НОМЕР_3 які надійшли з ПАТ «МТБ Банк» 16 жовтня 2018 року у розмірі 459 791,09 доларів США.

Протягом 2017-2018 років банк належним чином виконував розпорядження позивача, проте 28 лютого 2019 року банк відмовився виконати розпорядження позивача щодо перерахування коштів у сумі 210 000 доларів США на його ж рахунок відкритий в іноземному банку за кордоном, чим порушено інтереси позивача та право на безперешкодне розпорядження своєю власністю (майном) на власний розсуд. Крім того, у зв`язку з вищевказаними діями відповідача, позивач зазнав душевних та моральних хвилювань.

На думку позивача, він має право на виплату банком пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення з суми 210000 доларів США за 90 днів невиконання доручення, в зв`язку з несвоєчасним виконанням банківської послуги АТ «КБ «Приватбанк» передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року (а.с. 131-135) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені, відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним судовим рішенням, 22 жовтня 2020 року адвокат Тащі С.М. в інтересах ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення Печерського районного суду від 16 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність у діях банку ознак порушення вимог ст.ст. 1074, 1068 ЦК України, на думку скаржника, є неправомірним.

На думку скаржника, суд першої інстанції не вивчив у повному обсязі надані сторонами докази, прийняв до уваги недостовірну інформацію надану відповідачем, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення неправосудного рішення.

Скаржник зазначає, що він є постійним клієнтом АТ «КБ «Приватбанк» починаючи з 2009 року. Під час відкриття рахунків у банку, його неодноразово було ідентифіковано.

Так, на вимогу банку, як під час відкриття рахунків у 2017 році, так і під час надання до виконання платіжного доручення на суму 210000 доларів США, скаржник надав банку наявні у нього документи, що підтверджують походження коштів на рахунку.

Під час надходження коштів на рахунок скаржника, банком вже було здійснено перевірку їх походження, а скаржником були надані документальні підтвердження того, що такі кошти були отримані у наслідок здійснення комерційної діяльності ним особисто та компанією, яка належить йому на праві власності. Разом з тим, платіжне розпорядження на переказ 210000 доларів США банком виконано не було.

На думку скаржника, відповідач не дотримався умов, передбачених Законом, для визначення операції ризиковою та такою, у проведенні якої може бути відмовлено. Крім того, вказана операція мала ознаки фінансової операції з власними коштами клієнта та не мала ознак ризиковості.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що даний спір виник у зв`язку з відмовою постачальника банківських послуг надати замовнику послуги на встановлених договором та Законом умовами. Так, платіжне доручення від 28 лютого 2019 року по переказу грошових коштів у сумі 210 000 доларів США без належних правових підстав не було виконано банком, а пізніше було скасовано за ініціативою банку без погодження з скаржником, у зв`язку з чим, не маючи іншої можливості для отримання своїх коштів, скаржник був вимушений прибути до України і отримати ці кошти готівкою.

22 лютого 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від відповідача з відповідними підтвердженнями про направлення його позивачу.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з ненаданням позивачем документів, що підтверджують первинне джерело походження коштів, банк правомірно відмовив у здійсненні операції щодо перерахування коштів у сумі 210000 доларів США.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Тащі С. М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін. Наголошувала на тому, що платіжне доручення позивача від 28 лютого 2019 року на суму 210000 дол.США банк не зміг би виконати навіть при умові надання позивачем усіх необхідних документів для здійснення фінансового моніторингу, оскільки 28 лютого 2019 року позивач перевів 210 687,51 доларів США на поповнення депозиту 2620**6120, а також здійснив SWIFT переказ на суму 4534,5 доларів США, тобто розпорядився своїми коштами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено порушення відповідачем ані вимог статті 1066 ЦК України, ані вимог статті 1068 ЦК України, ні вимог статті 1074 ЦК України, оскільки позивач не надав до банку документів, які б дозволили встановити джерело походження грошових коштів. Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунок клієнта передбачені статтею 1073 ЦК України, однак судом не було встановлено порушення банком розпорядження клієнта.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 08 червня 2017 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (т. 1 а.с. 11).

16 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «КБ «Приватбанк» з досудовою вимогою про виплату йому пені у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення виконання зобов`язання по перерахуванню грошових коштів (т. 1 а.с. 23-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до п. 32.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Згідно пунктів 6-9 Положення про порядок здійснення уповноваженими установами аналізу та перевірки документів (інформації) про валютні операції затверджених Постановою правління Національного банку України №8 від 02.01.2019 уповноважена установа здійснює первинний аналіз документів (інформації) про валютні операції, на які розповсюджуються вимоги цього Положення, до моменту проведення валютної операції з метою виявлення сумнівної валютної операції. Виявлення сумнівної валютної операції може здійснюватися шляхом установлення наявності індикатора, зазначеного в додатку до цього Положення (уключаючи індикатор, установлений на власний розсуд уповноваженої установи). За однією валютною операцією може бути встановлено декілька індикаторів.

Уповноважена установа на постійній основі виявляє валютні операції, які можуть містити ознаки дроблення валютної операції та/або містять інший індикатор, зазначений у додатку до цього Положення (уключаючи індикатор, установлений на власний розсуд уповноваженої установи). Такі валютні операції можуть бути виявлені уповноваженою установою за допомогою відповідного програмного забезпечення та/або в порядку, передбаченому внутрішніми документами уповноваженої установи.

Уповноважена установа зобов`язана забезпечити ефективну мінімізацію ризиків уникнення та/або невиконання вимог та обмежень, передбачених законодавством України, пов`язаних із дробленням сум валютних операцій.

Уповноважена установа в разі установлення індикатора, зазначеного в додатку до цього Положення (уключаючи індикатор, установлений на власний розсуд уповноваженої установи), здійснює додатковий аналіз документів (інформації) про валютні операції (далі - додатковий аналіз) з метою підтвердження або спростування належності валютної операції до сумнівної.

Банк має право здійснювати додатковий аналіз за договором, контрактом, угодою, іншим документом, що застосовується в міжнародній практиці та може вважатися договором (з урахуванням змін у разі їх наявності), згідно з яким здійснюється валютна операція.

Уповноважена установа під час здійснення додаткового аналізу має право витребувати від суб`єкта валютної операції додаткові документи (інформацію), перелік яких зазначений у додатку до цього Положення (далі - додаткові документи), у визначених уповноваженою установою обсягах та строки. Перелік додаткових документів не є вичерпним. Уповноважена установа самостійно визначає обсяг та перелік додаткових документів за умови забезпечення виконання достатності та адекватності вжитих заходів на виконання вимог пункту 13 цього Положення.

Уповноважена установа має пересвідчитися в чинності (дійсності) додаткових документів та відповідності їх оформлення вимогам законодавства України. Копії додаткових документів, уключаючи перекладені українською мовою, мають бути засвідчені в установленому законодавством України порядку та можуть надаватися або в паперовому вигляді, або в електронному.

Згідно додатку 1 до Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників для здійснення переказу коштів в іноземній валюті фізичною особою на суму, що перевищує еквівалент 150 000,00 грн. за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату здійснення операції, додатково подаються до банка документи, що підтверджують власні фінансові можливості, джерела походження власних коштів та інших активів особи, наявність, розміщення та/або використання активів клієнта, що дають змогу проводити або ініціювати проведення фінансової операції на відповідну суму

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 28 лютого 2019 року позивач надав до банку на виконання платіжне доручення на суму 210 000 доларів США з перерахування коштів з його власного поточного рахунку, відкритого в АТ «КБ «Приватбанк», на свій рахунок у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY.

Після надходження вказаного платіжного доручення працівник департаменту SWIFT-платежів банку повідомив позивачу про необхідність надання документів на підтвердження джерела походження вищевказаних коштів.

Тобто, позивачу було відомо про те, що для можливості проведення вищевказаної операції, останньому необхідно надати відповідні документи на підтвердження джерела походження коштів, які знаходяться на його рахунку у банку. У разі ж ненадання таких документів, банком буде відмовлено позивачу у здійснені операції з перерахування коштів у сумі 210 000 доларів США.

Так, на підтвердження джерела походження коштів, які знаходяться на рахунку позивач, останнім було надано до банку виписку по рахунку юридичної особи, бенефіціаром якої, є позивач. Разом з тим, вказана виписка по рахунку, містить відомості лише щодо проведення операцій по рахунку юридичної особи за певний період часу, проте інформації щодо джерела походження коштів, які знаходяться на депозитному рахунку позивача, до того моменту як вони були перераховані на вказаний власний поточний рахунок, така виписка не містить.

Таким чином, виписка по рахунку юридичної особи, бенефіціаром якої є позивач, не є документом, який би підтверджував джерело походження коштів позивача розміщених його рахунку.

Будь-яких інших документів на підтвердження джерела походження коштів, позивачем надано не було.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було надано банку відповідних документів на підтвердження джерела походження коштів позивача розміщених на рахунку в АТ «КБ «Приватбанк», а відтак, банком було правомірно відмовлено у проведені операції з перерахування коштів позивача на рахунок у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що останнім було надано документи, які підтверджують джерело походження коштів на рахунку, оскільки виписка по рахунку надана скаржником не містить відомостей про походження таких коштів.

Посилання скаржника на те, що платіжне розпорядження на переказ 210 000 доларів США банком виконано не було, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки як вбачається з матеріалів справи, таке доручення не було виконано у зв`язку з ненаданням позивачем документів на підтвердження джерела походження коштів розміщених на рахунку у банку. При цьому, банком було повідомлено скаржника про те, що у разі ненадання вказаних документів, скаржнику буде відмовлено у здійснені операції з перерахунку коштів.

Таким чином, оскаржуване рішення суду є правильним по своїй суті, крім того, судом першої інстанції надана повна та обґрунтована оцінка доводам позивача.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Так, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тащі Сергія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: