Справа № 559/1936/19
Провадження № 2/559/46/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою та автомобілем, усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позову позивачі покликаються на те, що з 23 листопада 1991 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 . Від шлюбу є двоє дітей: неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 грудня 2002 Дубенською міською радою Рівненської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є власниками квартири АДРЕСА_1 . В жовтні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали у спільну сумісну власність подружжя автомобіль марки Skoda Octavia А5, 2010 року випуску, бежевого кольору куз. НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Даний автомобіль був зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_4 .

З грудня 2015 року ми почали проживати окремо від відповідача ОСОБА_4 за іншою адресою, так як проживання однією сім`єю стало не можливим. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. У зв`язку з цим, з грудня 2015 року вони не можуть належним чином користуватися належною їм квартирою, а також використовувати у своїх потребах автомобіль. Коли в них ще були ключі від квартири, то вони забрали частину своїх особистих речей, а частину речей залишили. Проте відповідач дізнавшись, що вони були в квартирі, самовільно змінив в дверях вхідний замок, у зв`язку з чим у них немає жодного доступу до квартири, де ще знаходяться їхні речі. Ключі від нового замка ОСОБА_4 надавати відмовляється не зважаючи на те, що вони мають право власності умовно на 1/4 частину квартири кожен, хоча дана частка і не визначена офіційно.

На сьогоднішній день ми фактично позбавлені можливості користуватись та володіти своєю часткою у квартирі. Вважають, що для захисту їхніх прав та інтересів має бути встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним шляхом:

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 12,7 кв.м;

- виділити у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 18,7 кв.м;

- залишити у спільному користуванні коридор площею 7,5 кв.м., кухню 9,9 кв.м., ванну 3,6 кв.м, туалет 0,7 кв.м.

Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 автомобіля марки Skoda Octavia А5, 2010 року випуску, бежевого кольору куз. НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідач ОСОБА_4 не надавав ОСОБА_1 доступу до автомобіля та не надавав можливості користуватись ним. Тому для захисту їхніх прав та інтересів має бути встановлено порядок користування автомобілем.

Так як в досудовому порядку вони не досягли згоди щодо порядку користування квартирою та автомобілем, усунення перешкод у користуванні належним їм майном, у зв`язку з цим порядок користування квартирою та автомобілем має бути встановлений в судовому порядку.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 24 жовтня 2019 року, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивачів адвокат Рідченко М.В., згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі. Відмовляється від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні автомобілем та встановлення порядку користування автомобілем, оскільки дане питання вирішено в добровільному порядку. Позовні вимоги в частині усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі та участі його представника. Зазначає, що спір щодо користування транспортним засобом відсутній. В іншій частині позовні вимоги не визнає і вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом, сторони перебували в шлюбі з 23.11.1991 року, який було розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду від 04.04.2016, що визнається сторонами. У свідоцтві про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зазначені батьками (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 грудня 2002 Дубенською міською радою Рівненської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 автомобіля марки Skoda Octavia А5, 2010 року випуску, бежевого кольору куз. НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 24).

22.05.2019 ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_4 з письмовою вимогою щодо надання дублікатів ключів від дверей квартири, а також погодження та встановлення порядку користування квартирою і автомобілем у добровільному порядку (а.с. 25).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності також закріплена в ст. 321 ЦК України.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3 ст. 358 ЦК України).

Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 639/2184/16-ц.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Як стверджують позивачі, відповідач чинить їм перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 належить позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_4 , на праві приватної, спільної сумісної власності, вони мають право вільно користуватись, володіти та розпоряджатись цим майном. Зважаючи на те, що між сторонами наявний спір щодо користування, володіння та розпорядження спільною власністю, суд вважає необхідним встановити порядок користування квартирою.

Відповідач позовних вимог не визнає, зазначаючи, що ніяких перешкод не чинив і не чинить, позивачі мають ключі від житла та вільний доступ до квартири. Проте позивачі настоюють на задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні належною їм частиною квартири та встановлення порядку користування квартирою.

Суд звертає увагу сторін на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15.

В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні належної позивачам частини квартири та встановлення порядку користування квартирою підлягають задоволенню. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою. Від позовних вимог в частині встановлення порядку користування автомобілем Skoda Octavia А5, 2010 року випуску позивачі відмовились.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при звернені до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 2305, 20 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1152, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_6 ) про встановлення порядку користування квартирою та автомобілем, усунення перешкод в користуванні майном задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в користуванні належною їм частиною квартири АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 12,7 кв.м.;

- виділити у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 18,7 кв.м.;

- залишити у спільному користуванні коридор площею 7,5 кв.м., кухню 9,9 кв.м., ванну 3,6 кв.м., туалет 0,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1152, 60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Ралець