Справа № 450/484/19 Провадження № 2/450/286/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кукси Д. А.

при секретарі Оленич О. І.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Солонківської ОТГ Пустомитівського району Львівської області, треті особи Пустомитівська РДА Львівської області, Державно архітектурно-будівельна інспеція України, ОСОБА_5 , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування свідоцтва про право власності, приведення у відповідність житлового будинку, знесення самовільної добудови та визнання права власності,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): 14.02.2019 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій позивач просив суд:

1) скасувати рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 93 від 29 листопада 2011 року про надання дозволу Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки:

1.1. На оформлення права власності та видачу Свідоцтва про право власності гр. ОСОБА_4 на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 204, 3 кв. м. та житловою площею 88,6 кв. м..

1.2. Проведення державної реєстрації об`єкту вказаного в п. 1.1.;

2) скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 від 20.12.2011 року виданий Зубрянською сільською радою на підставі рішення виконкому від 29.11.2011 року № 93 зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 21.12.2011 року, серія САЕ № 531692 та державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за реєстраційним номером 35585654;

3) Привести у відповідність до будівельних норм, що діяли станом на 1982 рік, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

4) Знести самовільну добудову до індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розмір якої 2,9х3,9 м. за рахунок відповідачки ОСОБА_4 ;

5) Визнати за мною право власності колодязь, що знаходиться на території будинковолодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та позначений в інвентаризаційній справі літ. «К».

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач у справі без будь-якого законного права, збудувала на чужій земельній ділянці в 1982 році свій будинок в зв`язку з чим, покійний свекор позивача, а в подальшому покійний чоловік, писали відповідні звернення щодо самочинного будівництва в належні органи, які констатували факт здійснення відповідачкою самочинного будівництва на чужій земельній ділянці, однак не здійснювали належних дій щодо усунення таких порушень, що змусило позивача звернутись в суд з відповідним позовом, з підстав визначених ст. 391 ЦК України, оскільки вона є власником земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок відповідачки, що порушує право на користування та розпорядження належною позивачу земельною ділянкою.

Зазначає також, що приймаючи рішення виконком сільської ради керувався п. 10 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», однак вказана норма не наділяла виконком правом узаконювати самовільно збудований будинок, без виділеної для цього відповідної земельної ділянки, виготовлення відповідної технічної документації та дотримання відповідних державний будівельних стандартів.

Вказує, що відповідно до п. 6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, № 66/7387, яким керувався виконком Зубрянської сільської ради при винесенні оскаржуваного рішення, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться видачею свідоцтва про право власності:

а) органами місцевого самоврядування: - фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Оскільки у гр. ОСОБА_4 відсутній акт на землю, рішення про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 їй не видавалося, будинок побудований з порушенням державних будівельних норм а тому оскаржуване рішення є передчасним, необґрунтованим, прийнятим без врахування інтересів Позивача.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання з`явилися, надали пояснення, що відповідають змісту позовної заяви та просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідачів: Відповідач ОСОБА_4 скористалася правом на подання відзиву у справі, в якому зокрема зазначає, що право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном має право виключно власник.

Зазначає, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 не є власниками земельних ділянок, на яких розміщені належні кожному з них житлові будинки, оскільки до цього часу жоден з них не має правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки під їхніми житловими будинками. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи ОСОБА_1 на земельну ділянку, що розташована під будинком АДРЕСА_2 . При цьому, земельна ділянка не належала і спадковдавцю, оскільки як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 травня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р. В., у спадковій справі № 54/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 1313 відповідна земельна ділянка не була включена до складу спадкової маси.

Оскільки, Позивач не є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок та ніколи не був таким власником, як і спадкодавці, що по суті виключає наявність порушень прав Позивача, оскільки земля перебуває у комунальній власності. Таким чином, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не вправі вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки така ділянка їй не належить.

Зазначає, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Позивачем не доведено у чому полягає порушення його прав та інтересів, а також не доведено чому відповідне питання не може бути вирішене шляхом перебудови.

Окрім цього, 03.12.2020 року ОСОБА_4 подано на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зокрема просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог громадянки ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про скасування рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №93 від 29 листопада 2011; скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 від 20.12.2011 року виданий Зубрянською сільською радою на підставі рішення виконкому від 29.11.2011 року № 93; про приведення у відповідність до будівельних норм, що діяли станом на 1982 рік житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 надав суду пояснення та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, окрім цього просив суд застосувати строк позовної давності.

Солонківська сільська рада Пустомитівського районного суду скористалася правом на подання відзиву у справі, який зареєстровано судом 03.05.2019 року. Зокрема зазначає, що у виконавчого комітету Зубрянської сільської ради не було підстав для відмови у задоволенні заяви Відповідача-1, щодо надання вищезазначеного дозволу, так як він відповідав всі законодавчо встановленим вимогам. Так само відсутнє порушення п. 6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, оскільки виконком сільської ради посилався на цей пункт для опису загального порядку видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно яке здійснюється БТІ тільки на спеціальних бланках установленої форми. По суті заявинця ОСОБА_4 звернулася до виконкому сільської ради за технічним рішення, яке давало змогу БТІ видати правовстановлюючі документи на збудоване нею нерухоме майно і виконком прийняв таке рішення, які приймались в той час для здійснення цієї процедури.

Зазначає, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_4 не є власниками земельних ділянок, на яких розміщені належні кожному з них житлові будинки, оскільки до цього часу жоден з них не має правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки під їхніми житловими будинками. На даний час згідно норм чинного законодавства земля під житловими будинками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебуває у комунальній власності територіальної громади Солонківської сільської ради та не надана їм у власність. Відповідно має місце фактичне користування земельними ділянками комунальної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для обслуговування їхніх житлових будинків в АДРЕСА_1 та під номером 46а відповідно до наявних у них і не скасованих на цей час правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно. Зважаючи на це, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

09.07.2021 року Солонківською сільською радою подано на адресу суду клопотання, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, а розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача згідно наявних у справі матеріалів.

Позиція третіх осіб: треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зокрема Пустомитівська РДА Львівської області, Державно архітектурно-будівельна інспекція України, ОСОБА_5 , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» належним чином повідомлені про розгляд справи, однак правом на подачу письмових пояснень не скористались, в судове засідання не з`явились та на забезпечили явку повноважних представників, а тому суд заслухавши думку учасників судового процесу, вважає за необхідне здійснювати розгляд справи без участі осіб, щодо яких наявна інформація про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

22.03.2019 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.05.2019 року 11:00.

19.04.2019 року представником ОСОБА_4 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

03.05.2019 року Солонківською сільською радою подано відповідь на відзив у справі.

В судовому засіданні 08.05.2019 року оголошено оголошено перерву в підготовчому розгляді для подачі відповіді на відзив до 20.06.2019 року 09:00.

10.05.2019 року ОСОБА_4 подано до суду відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України.

24.05.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив ОСОБА_4 від 03.05.2019 року, відповідь на відзив Солонківської сільської ради від 26.04.2019 року та клопотання про долучення попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничі допомогу.

В судовому засіданні 20.06.2019 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів.

За результатами судового засідання від 20.06.2019 року судом постановлено ухвалу, якою вирішено витребувати в Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, належним чином завірені копії: акту від 08.05.2018 року № 252/18-пз; протоколу про адміністративне правопорушення від 08.05.2018 року № 252/18-пз; протоколу про адміністративне правопорушення від 08.05.2018 року № 252/18-пз/1; припису від 08.05.2018 року № 252/18пз щодо зупинення виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку, що належить ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .

Також 20.06.2019 року постановлено ухвалу якою вирішено витребувати в Львівському державному нотаріальному архіві, належним чином завірену копію договору дарування житлового будинку в с Зубра Винниківського району Львівської області , який був укладений у період з 1947 до 1980 років, згідно якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 вказаний житловий будинок.

У зв`язку із витребуванням доказів оголошено перерву в підготовчому засіданні до 02.08.2019 року 10:00.

16.07.2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області надано суду повідомлення від 09.07.2019 року на виконання вимог ухвали від 20.06.2019 року.

18.07.2019 року на виконання ухвали від 20 червня 2019 року Департаментом архітектурно-будівельної інспекції Львівської області надано копії витребуваних документів.

30.07.2019 року представником позивача подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи.

02.08.2019 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні від 02.08.2019 року оголошено перерву в підготовчому розгляді для скерування висновку експерта сторонам про справі до 23.10.2019 року на 11:30.

02.08.2019 року ОСОБА_4 подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи.

29.08.2019 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів.

За результатами судового засідання 23.10.2019 року вирішено закрити підготовче провадження та справу призначити до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.12.2019 року о 14 год. 00 хв..

13.12.2019 року представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

В судовому засіданні 17.12.2019 року клопотання задоволено та оголшено перерву до 11.02.2020 року 14:00.

11.02.2020 року представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

В судовому засіданні 11.02.2021 року оголошено перерву до 27.03.2020 року 10:00.

14.02.2020 року ОСОБА_4 подано заяву про приєднання додаткових доказів.

18.02.2020 року ОСОБА_4 подано заяву про приєднання додаткових доказів.

Згідно з довідкою судове засідання по цивільній справі на 10 год. 00 хв. 27.03.2020 року не відбулося згідно наказу Пустомитівського районного суду № 12 від 17.03.2020 року. Розгляд справи відкладено на 14:00 19.05.2020 року.

19.05.2020 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із поширення коронавірусу на території України.

Згідно з довідкою судове засідання по цивільній справі на 14 год. 00 хв. 19.05.2020 не відбулося згідно наказу Пустомитівського районного суду № 12 від 17.03.2020 року. Розгляд справи відкладено на 14:00 26.08.2020 року.

18.05.2020 року позивачем подано клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

За наслідками судового засідання 26.08.2020 року судом постановлено ухвалу, якою клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи залишено без розгляду.

В засіданні 26.08.2020 року оголошено перерву для подання Солонківською сільською радою погосподарської книги до 16.09.2020 року 15:30.

11.09.2020 року позивачем подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи.

15.09.2020 року представником Солонківської сільської ради Ткачук В.В. подано клопотання про відкладення судового розгляду.

Згідно з довідкою судове засідання по цивільній справі на 15 год. 30 хв. 16.09.2020 не відбулося у зв`язку із неявною учасників процесу. Розгляд справи відкладено на 13 год. 30 хв. 13.10.2020 року.

12.10.2020 року представником Солонківської сільської ради Корилкевич Б.П. подано клопотання про долучення доказів.

13.10.2020 року представником Солонківської сільської ради Корилкевич Б.П. подано додаткові пояснення.

В судовому засіданні 13.10.2020 року судом оголошено перерву для мирного врегулювання спору до 09.12.2020 року 14:00.

03.12.2020 року ОСОБА_4 подано заяву про застосування строків позовної давності.

03.12.2020 року ОСОБА_4 подано письмові пояснення.

09.12.2020 року представнком Солонківської сільської ради Пущак М.З. подано клопотання про відкладення судового розгляду.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року вирішено відкласти призначений судовий розгляд на 02.02.2021 року 13:00 у зв`язку із неявкою сторін.

01.02.2021 року представником відповідача ОСОБА_3 подако клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із перебуванням на лікарняному.

В судовому засіданні 02.02.2021 року судом оголошено перерву до 17.03.2021 року на 13:00.

Згідно з довідкою судове засідання по цивільній справі на 13 год. 30 хв. 17.03.2021 не відбулося у зв`язку із тим, що головуючий суддя перебуває у відрядженні.

Згідно з довідкою судові засідання призначені на 20.04.2021 року відкладено згідно наказу Пустомитівського районного суду № 30 від 22.03.2021 року.

01.06.2021 року позивачем подано додаткові пояснення.

В судовому засіданні 04.06.2021 року суд ухвалив оголосити перерву для виклику сільської ради на 09.07.2021 року на 10 год. 00 хв.

09.07.2021 року Солонківською сільською радою подано на адресу суду клопотання, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, а розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача згідно наявних у справі матеріалів. Окрім цього просить при вирішенні позовних вимог по суті не брати до уваги як доказ Додаткові пояснення Солонківської сільської ради вих. № 2216 від 13.10.2020 року. Більше того, просить також застосувати строк позовної давності до позовних вимог щодо скасування рішення виконавчого комітету.

Ухвалою суд від 09.07.2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін на 10.09.2021 року 12:00.

06.09.2021 року представником позивача подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи.

В судовому засіданні 10.09.2021 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що згідно постанови Виконавчого Комітету Винниківської районної ради депутатів трудящих Львівської області від 30 вересня 1947 року № 510, ОСОБА_6 , як переселенцю з Польщі було передано в с. Зубра садибу розміром 90 кв. м., на якій знаходився житловий будинок, стайня та стодола.

Рішенням виконкому Зубрянської сільської Ради депутатів трудящих Пустомитівського району Львівської області від 08 травня 1974 року за №8 ОСОБА_7 було дозволено перебудову житлового будинку на ділянці старого присадибного користування в с. Зубра.

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної Роди депутатів трудящих Львівської області №74 від 05.02.1976 року, прийнятого в зв`язку з розглядом рішення виконкому Зубрянської сільської Ради депутатів трудящих Пустомитівського району Львівської області від 08 травня 1974 року ОСОБА_7 було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку Зубра, Зубрянська с/Рада, на закріпленій за ним земельній ділянці, площею 0,03 га за типовим проектом Л-71-1-2. Зазначено, що після перебудови нової хати стару слід знести.

В подальшому, на підставі вище згаданого рішення виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих № 74 від 05.02.1976 року , ОСОБА_7 було видано проект забудови на земельній ділянці площею 0,08 га в с. Зубра/.

У 1982 році громадян ОСОБА_7 у відповідності до проекту забудови земельної ділянки завершив будівництво будинку на відповідній земельній ділянці,

В цьому ж році на земельній ділянці на вказаній земельній ділянці відповідачкою ОСОБА_4 , було збудовано трьохкімнатний житловий будинок.

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 12.05.1987 року шлюб між громадянином ОСОБА_7 та громадянкою ОСОБА_8 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 1987 року травня місяця 12 числа зроблено запис № 76.

18 жовтня 1990 року ОСОБА_7 залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Дмитерко М.І. та зареєстрований в реєстрі за № 3859, згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що на день смерті буде йому належати і на що він матиме право заповів своєму сину ОСОБА_6 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 10 листопада 1990 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в віці 70 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 43.

Згідно з реєстраційним посвідченням № 143 від 2 червня 1991 року, домоволодіння в АДРЕСА_2 в цілому зареєстроване за гр. ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, згідно з свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 29 листопада 2004 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 48 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 29 листопада 2004 року зроблено запис за № 28.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщина за заповітом від 04.05.2017 року, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Спадщина на яку видано це свідоцтво складається із житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86397255 від 04.05.2017 року, житловий будинок загальною площею 64, 9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно з рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району від 29 листопада 2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 », надано дозвіл Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки:

1.1. На оформлення права власності та видачу Свідоцтва про право власності гр. ОСОБА_4 на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 204, 3 кв. м. та житловою площею 88,6 кв. м..

1.2. Проведення державної реєстрації об`єкту вказаного в п. 1.1.;

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з огляду на таке:

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення закріплено в ч. 1 ст. 321 ЦК України.

У ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В даному випадку позивач у справі зазначає, що відповідач у справі без будь-якого законного права, збудувала на чужій земельній ділянці в 1982 році свій будинок в зв`язку з чим, покійний свекор позивача, а в подальшому покійний чоловік, писали відповідні звернення щодо самочинного будівництва в належні органи, які констатували факт здійснення відповідачкою самочинного будівництва на чужій земельній ділянці, однак не здійснювали належних дій щодо усунення таких порушень, що змусило позивача звернутись в суд з відповідним позовом, з підстав визначених ст. 391 ЦК України, оскільки вона є власником земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок відповідачки, що порушує право на користування та розпорядження належною позивачу земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, на яку посилається позивач, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В даній справі судом встановлено, що станом на момент вирішення справи, ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_4 не є власниками земельних ділянок, на яких розміщені належні кожному з них житлові будинки, оскільки до цього часу жоден з них не має правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки під їхніми житловими будинками та копії відповідних документів відповідно до ст. 125 ЗК України, які б підтверджували державну реєстрацію права власності чи користування відповідними земельними ділянками.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час згідно норм чинного законодавства земля під житловими будинками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебуває у комунальній власності територіальної громади Солонківської сільської ради та не надана їм у власність. Відповідно має місце фактичне користування земельними ділянками комунальної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для обслуговування їхніх житлових будинків в АДРЕСА_1 та під номером 46а відповідно до наявних у них і не скасованих на цей час правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно.

Водночас, суд зауважує, що як вбачається із матеріалів справи, оскаржуване рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №93 було видано 29 листопада 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому навіть доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, не буде достатнім.

Суд зазначає, що Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року по справі № 6-2469цс16 і підтримана в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 року по справі № 920/497/18, від 19.02.2019 року по справі № 910/1426/15-г, від 05.02.2019 року по справі № 911/479/18, від 06.11.2018 року по справі № 925/473/17 та від 21.08.2018 року по справі № 904/8827/17.

Згідно з свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 29 листопада 2004 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 48 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 29 листопада 2004 року зроблено запис за № 28.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка діяла на момент смерті ОСОБА_6 , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом у даній справі встановлено, що згідно з Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб та землекористування № 983 від 26.05.2001 року, ОСОБА_1 станом на дату видачі довідки проживала у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач у справі після смерті свого чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із померлим чоловіком на час відкриття спадщини.

Більше того, із наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач щонайменше з 26.05.2001 року проживає по сусідству із ОСОБА_4 ..

Підставою позовних вимог є той факт, що на належній Позивачу ділянці знаходиться об`єкт самочинного будівництва, зокрема житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .

При цьому, як вбачається із висновку експерта судової будівельно-технічної експертиза по заяві адвоката Сидорак Н.Б., що діє в інтересах ОСОБА_1 для подальшої подачі до суду від 12 серпня 2019 року № 3726, зокрема в пункті 2 вказаного висновку наявна фотофіксація розташування будинків, належних позивачу та ОСОБА_4 , з якої випливає, що такі розташовані один біля одного.

У відповіді на відзив та додаткових поясненнях позивач посилалась на те, що про оскаржуване рішення дізналася у 2017 році, ознайомившись із матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок Відповідача 1 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», однак суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження факту ознайомлення із матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок Відповідача 1 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» саме у 2017 року позивач по справі не надав.

Натомість, позивач щонайменше з 26.05.2001 року проживає по сусідству із ОСОБА_4 , а житловий будинок, належний ОСОБА_4 , розташований на земельній ділянці, яка на думку позивача належить їй. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу стало відомо про порушення її законних прав та інтересів з 27.11.2004 року, зокрема з моменту, коли позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та на той момент проживала по сусідству і їй повинен був бути відомим той факт, що відповідний житловий будинок є самочинним будівництвом.

Суд також зазначає, що з моменту набуття права власності та отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач змінила своє місце реєстрації на таке: АДРЕСА_2 , а, отже, позивачка могла дізнатись про реєстрацію права власності і отримання свідоцтва про права власності на житловий будинок у 2011 році.

Таким чином, суд зазначає, що позивач мав можливості та обов`язок знати про стан своїх майнових прав, оскільки житловий будинок з 1982 року розташований на відповідній земельній ділянці, а тому суд приходить до висновку, що позивач міг довідатися і довідався про порушення свої прав та інтересів набагато раніше ніж у 2017 році, зокрема 27.11.2004 року.

При цьому, позовну заяву зареєстровано судом 14.02.2019 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, враховуючи заяву про застосування строків позовної давності відповідача ОСОБА_4 від 03.12.2020 року, а також клопотання Солонківської сільської ради від 09.07.2021 року, які подані своєчасно, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до вимог позивача про скасування рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №93 від 29 листопада 2011 року про надання дозволу Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на оформлення права власності та видачу Свідоцтва про право власності гр. ОСОБА_4 на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 204,3 кв. м. та житловою прощею 88,6 кв.м. та проведення державної реєстрації вище вказаного об`єкту.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №93 від 29 листопада 2011 року слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

При цьому, суд зазначає, що позовна вимога про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 від 20.12.2011 року виданого Зубрянською сільською радою на підставі рішення виконкому від 29.11.2011 року № 93 зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.12.2011 року; серія САЕ №531692 та державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за реєстраційним номером 35585654 є похідною від вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №93 від 29 листопада 2011 року, а тому не підлягає до задоволення.

З приводу вимог про приведення у відповідність до будівельних норм, що діяли станом на 1982 рік житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 та про знесення самовільної добудови до індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розмір якої 2,9*3,9 м. за рахунок відповідачки ОСОБА_4 , суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями ч.4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми в поєднанні з положеннями стст.16, 386, 391 ЦК позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом ст.376 ЦК України, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6.09.2017 в справі №6-1721цс16 та в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №458/1173/14-ц.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено у чому полягає порушення його прав та інтересів, оскільки відсутні відомості щодо того, що належний на праві власності ОСОБА_4 житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, що належить позивачу, а також не доведено чому відповідне питання не може бути вирішене шляхом перебудови.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) в пункті 41 рішення зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 12 червня 2008 р. у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), заява № 78146/01, п. 125).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...).

Суд також враховує, що спірний будинок є єдиним житлом відповідача, а тому його знесення при існуючому праві власності не відповідає критерію пропорційності, а наведені позивачем підстави позову не виправдовують застосування таких заходів як знесення будівництва, тим більше з урахуванням відсутності у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Відтак, суд приходить до висновку, що втручання у право власності відповідача шляхом знесення самовільної добудови до індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розмір якої 2,9*3,9 м. за рахунок відповідачки ОСОБА_4 в даному випадку не відповідає принципу пропорційності та не є співрозмірним із переслідуваною законною метою, адже позивач не є власником земельної ділянки на якій розташований такий будинок.

Таким чином, враховуючи відсутність у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку розташовану під будинком за адресою: АДРЕСА_2 , суд приходить до висновку, що позивач не наділений правом вимагати знесення самочинного будівництва, оскільки це питання належить до виключної компетенції контролюючих органів та компетенції Солонківської сільської ради, яка є власником відповідної земельної ділянки.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про приведення у відповідність до будівельних норм, що діяли станом на 1982 рік житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та про знесення самовільної добудови до індивідувального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розмір якої 2,9*3,9 м. за рахунок відповідачки ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю.

З приводу вимоги про визнання за Позивачем права власності на колодязь, що знаходиться на території будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 та позначений в інвентаризаційній справі літ. «К»., суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року у справі № 450/3246/18, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 травня 2017 року, видане приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р. В. на ОСОБА_1 , у спадковій справі № 54/2017, зареєстроване в реєстрі за № 1313, в частині включення до складової частини нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_2 складової частини об`єкта нерухомого майна колодязя під літерою «К». Визнано частково недійсним Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86397255 від 04.05.2017 року, в частині включення до складової частини нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_2 складової частини об`єкта нерухомого майна колодязя під літерою «К».

Як встановлено судом у даній справі, до складу майна, що увійшло до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 , та яке успадкувала ОСОБА_1 , відповідач у справі, а саме: житловий будинок, який розташований АДРЕСА_2 , безпідставно віднесено як складову частину об`єкта нерухомого майна колодязь під літ. К, який у власності ОСОБА_6 хоч такий у власності спадкодавця не перебував. Враховуючи те, що видача свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 в частині зазначення у ньому до спадкового майна як складову частину об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2 , колодязя під літ. К, порушує права ОСОБА_9 , не відповідає свідоцтву про право на спадщину від 04.06.1991 року, (спадкова справа № 110/91), тому в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині колодязя позовні вимоги були задоволенні.

За таких обставин, суд з урахування преюдиції рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року у справі № 450/3246/18, приходить до висновку, що станом на сьогодні відсутні правові підстави для визнання за Позивачем права власності на колодязь, що знаходиться на території будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 та позначений в інвентаризаційній справі літ. «К», оскільки правовстановлюючі документи позивача в частині включення до складової частини нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_2 складової частини об`єкта нерухомого майна колодязя під літерою «К», зокрема свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 травня 2017 року, видане приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р. В. на ОСОБА_1 , у спадковій справі № 54/2017, зареєстроване в реєстрі за № 1313 та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86397255 від 04.05.2017 року визнані недійсними.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання за Позивачем права власності на колодязь, що знаходиться на території будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 та позначений в інвентаризаційній справі літ. «К» слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Солонківської ОТГ Пустомитівського району Львівської області, треті особи Пустомитівська РДА Львівської області, Державно архітектурно-будівельна інспеція України, ОСОБА_5 , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування свідоцтва про право власності, приведення у відповідність житлового будинку, знесення самовільної добудови та визнання права власності слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи факт відмови у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати у даній справі не підлягають розподілу.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 269 ЦПК України, суд,-

постановив:

в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.09.2021.

СуддяД. А. Кукса