Справа № 309/1539/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю.,

за участю секретарки судового засідання Жганич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Луканець Тетяни Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року, постановлену суддею Довжанином М. М.,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року державний виконавець Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Луканець Т.І. /далі - державний виконавець, орган ДВС, Хустський РВ ДВС ПЗМУМЮ/ звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтувала тим, що на виконанні у Хустському РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження № 60941822 з виконання виконавчого листа № 309/3305/18, виданого 15.07.2019 Хустським районним судом Закарпатської області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 196 288,94 гривень.

24 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та внесено відносно нього відповідні обтяження до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Однак на день звернення до суду з цим поданням, рішення суду ОСОБА_1 так і не виконано, декларацію про доходи і майно ним не надано та будь-яких дій спрямованих на виконання рішення суду не вчинено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Також зазначала, що під час виконання рішення суду державним виконавцем зроблено відповідні запити відносно боржника ОСОБА_1 , з відповідей на які вбачається про відсутність інформації щодо останнього його місця роботи, отримання ним пенсії, доходів чи зайняття підприємницькою діяльністю або ж наявності за ним зареєстрованих транспортних засобів.

01.04.2020 державним виконавцем на адресу боржника надсилався виклик щодо його явки для надання пояснень про причини невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явився і про причини неявки не повідомив.

Водночас на запит державного виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено, що ОСОБА_1 13.02.2020 перетинав державний кордон України, що дає підстави вважати про наявність у нього коштів, хоча борг при цьому він не погашає та злісно ухиляється від виконання рішення суду.

Посилаючись на вказані обставини просила суд, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 309/3305/18, виданого 15.07.2019 про стягнення з нього заборгованості в розмірі 196 288,94 гривень.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року подання задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПГІ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно з рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.12.2018 у справі № 309/3305/18, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду боржник ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій указував про її незаконність та необґрунтованість.

Скаргу мотивував тим, що заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.12.2018 (справа №309/3305/18) з нього стягнуто на користь ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» заборгованість у розмірі 196 288,94 грн та суму сплаченого судового збору - 2 944,33 гривні. Це заочне рішення суду ухвалено без участі сторін та про його існування він довідався лише в січні 2020 року, коли на адресу його батьків надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження.

Зазначав, що у період із травня 2018 року по грудень 2018 року він перебував на заробітках за межами області, а відтак не міг отримувати ані судових повісток, ані рішення суду.

29 січня 2020 року він звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області з заявою про видачу йому копії даного заочного рішення, яке отримав лише 13.02.2020 і, як наслідок, 21 лютого 2020 року подав до суду заяву про його перегляд.

Стверджував, що від виконання своїх зобов`язань по сплаті боргу не ухилявся.

З огляду на це просив оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання Хустського РВ ДВС Південно-Західного МРУЮ про застосування відносно нього обмежень у праві виїзду за кордон.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні представниця боржника ОСОБА_1 - адвокатеса Гринюк Г.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Водночас від в. о . начальника Хустського РВ ДВС ПЗМУМЮ Бенци В. надійшла 26.10.2020 Закарпатському апеляційному суду заява від 23.10.2020 № 18.11.38/29497 про розгляд даної справи без участі представника цього відділу ДВС (а.с.44). З огляду на це неявка інших учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці боржника ОСОБА_1 - адвокатеси Гринюк Г.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції прийшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань.

Проте колегія суддів із таким висновком місцевого суду в повній мірі погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із порушенням норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права з огляду на таке.

Судом установлено, що заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.12.2018 у цивільній справі № 309/3305/18, яке набрало законної сили 12.07.2019, вирішено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укпромінвест-Мукачево» суму боргу в розмірі 196 288,94 грн, а також 2 944,33грн судових витрат (а.с.51-54).

На підставі цього заочного рішення Хустським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист за № 309/3305/18 від 15.07.2019 (а.с.5-6)

Постановою державного виконавця Хустського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Юрковської Т.І. від 27.12.2019 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 309/3305/18, виданого 15.07.2019 Хустським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 196 288,94 гривень (а.с.7).

Постановою цього ж державного виконавця (реорганізованого з Хустського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області на Хустський РВ ДВС ПЗМУМЮ) від 24.03.2020 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (а.с.10).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що відносно ОСОБА_1 відомості в реєстрі іпотек відсутні (а.с.11-12).

Згідно з відповіддю на запит від 27.12.2019, наданою Пенсійним фондом України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи відносно ОСОБА_1 інформації не знайдено (а.с.13); відповідно до відповіді на запит від 27.12.2019, наданою Державною фіскальною службою України, про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями відносно боржника ОСОБА_1 юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу-підприємця припинено (а.с.15); також є відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_1 джерел отримання доходів (а.с.16) та інформація про зареєстровані за ним транспортні засоби (а.с.17).

Викликом державного виконавця від 01.04.2020 зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до органу ДВС 10.04.2020 о 10.00 год за адресою: АДРЕСА_2 з приводу сплати ним боргу за виконавчим документом № 309/3305/18, виданого судом 15.07.2019 (а.с.18). Цей виклик хоча і був направлений ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19-20), проте доказів про його вручення боржникові, матеріали справи не містять.

Так, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, окрім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших й є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, окрім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як кореспондує стаття 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (книга друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (глава 21 книги другої ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регламентовано, що право громадянина України на виїзд із України може бути тимчасово обмежено у випадку його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Приписами частини 3 статті 441 ЦПК України врегульовано, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконання нею судовим рішенням або рішенням іншим органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Чинне законодавство України не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення є також відсутня.

З огляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пункті 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як констатував у своєму висновку суд касаційної інстанції, то поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за свідоме ухилення від їх виконання.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, як і відомостей про обізнаність його з прийнятими під час виконавчого провадження постановами державного виконавця, строків їх виконання тощо, не може слугувати підставою для обмеження його конвенційних і конституційних прав, допоки протилежне не буде встановлено судом.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Це правило не є винятком і для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, регламентованого ст. 441 ЦПК України.

На переконання колегії суддів у матеріалах справи є відсутні відповідні докази свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань, а відтак його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, на підставі лише наявності виконавчого провадження, не може вважатися підставним та обґрунтованим, а тому висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на припущеннях.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що участі у розгляді справи № 309/3305/18 відповідач-боржник ОСОБА_1 не брав унаслідок чого і було ухвалено саме заочне рішення суду, відомостей про отримання ним завчасно цього рішення суду, а також рішень державного виконавця (постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника, виклик до державного виконавця тощо), матеріали справи не містять.

Як убачається із наданого 08.09.2021 суду апеляційної інстанції представницею апелянта ОСОБА_1 - адвокатеси Гринюк Г.В. клопотання про приєднання до матеріалів справи копій квитанцій про погашення ОСОБА_1 частково боргу за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.12.2018, то з них слідує про періодичність погашення боржником заборгованості на рахунок державної виконавчої служби Хустського РВ ДВС.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Луканець Тетяни Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судового рішення складено 17 вересня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді: