ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6086/21 Справа № 175/1702/20 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дніпровської РДА про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дніпровської РДА про виселення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (Третя особа) 18.07.2018 р. уклали кредитний договір №DNLGGA. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати Третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 390000.00 грн. строком до 18.07.2023 р., а Третя особа зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 18.07.2018 р. уклали договір іпотеки №DNLGGA. Згідно з п. 1.1. договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП N798 від 30.11.2015 року та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2016 р.

Свої зобов`язання за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши Третій особі кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Третя особа не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким, чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, Третя особа зобов`язання за кредитним договором не виконав.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.10.2019 року згідно виконавчого напису приватний нотаріус звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вищевказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням. Таким чином, відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з житлового будинку загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, позивач просив суд виселити ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідача (а.с.4-6).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дніпровської РДА про виселення відмовлено (а.с. 69-71).

Не погодившись з таким рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам (а.с. 74-79).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит №DNLGGA, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 390000.00 грн. строком до 18.07.2023 р., а він свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 9-12).

Відповідно до п. 1.1 Договору про іпотечний кредит, цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається на ціль споживчий кредит.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 18.07.2018 р. уклали іпотечний договір №DNLGGA/1.

Згідно з п. 1.1. договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП N798 від 30.11.2015 року та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2016 р. та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:001:0302, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 22.04.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. за реєстровим номером 249 (а.с.14-16).

Згідно умов Розділів 4, 5 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

11.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчі написи, якими в позасудовому порядку звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:001:0302, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 08 квітня 2020 року Банком направлено вимогу про добровільне звільнення нею та всіма зареєстрованими та незареєстрованими у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 особами предмету іпотеки в тридцяти денний строк (а.с.18).

Відповідно до довідки, виданої 17 вересня 2020 року №481 Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає АДРЕСА_1 , склад сім`ї зареєстрованих: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 50).

Окрім того, в матеріалах справи є висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вих. №1-50-19/0/290-21 від 05.01.2021 року про недоцільність виселення ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому вважають за доцільне відмовити позивачу у задоволені позову про виселення (а.с. 54-56).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеного житлового будинку без надання їм іншого постійного житла не вбачається, оскільки в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих від позивача кредитних коштів, при цьому позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачам одночасно з виселенням з будинку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1019цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1982цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 та в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 303/1590/15-ц.

Посилання апеляційної скарги банку на те, що саме на державу покладено обов`язок надання житла відповідно до Закону, який не встановлює пряму залежність виселення від надання іншого постійного жилого приміщення, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Твердження апеляційної скарги про те, що ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР регулює питання користування лише приміщеннями державного і громадського житлового фонду, а не приватного житла, яким є спірна квартира, є також безпідставними, оскільки відповідно до правової позиції викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18, зазначено, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Крім того, відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення в цілому, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.

Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: