Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4202/18 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №286/4202/18 за поданням Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича про примусове проникнення до житла у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної каліцтвом,

за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича,

на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області, постановлену 31 березня 2021 року суддею Кулінічем Я.В. у м. Овручі, повний текст ухвали складено 31 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Телявський А.М. (далі - Приватний виконавець) звернувся до суду із поданням, у якому, просив постановити ухвалу про примусове проникнення до житла, у якому проживає та зареєстрований боржник ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з необхідністю примусового виконання виконавчого листа № 286/4202/18, виданого 07 травня 2019 року Овруцьким районним судом Житомирської області (т.2 а.с.70-76).

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М. про примусове проникнення до житла.

В апеляційній скарзі Приватний виконавець, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення подання.

Крім доводів, викладених у поданні, зазначив, що ним вчиняються дії для реального виконання рішення суду, проте ОСОБА_2 , будучи обізнаним про відкрите виконавче провадження щодо нього, проігнорував вимогу про необхідність явки за викликом до приватного виконавця, не здійснює заходів щодо виконання виконавчого листа, перешкоджає у здійсненні виконавчих дій, зокрема не надає доступу до квартири, де проживає, для здійснення оцінки належного йому рухомого майна, не надає інформацію про свій майновий стан. Вважає, що у матеріалах справи наявні всі докази, які підтверджують ті обставини, що боржник навмисно перешкоджає виконанню виконавчого документа, не виконує законні вимоги виконавця, та ухиляється від добровільного погашення заборгованості, а тому суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні подання про примусове проникнення до житла боржника.

Вважає необґрунтованими висновки суду щодо відсутності доказів того, що боржник перешкоджав вільному доступу приватного виконавця до житла, оскільки ним здійснювалися виїзди до боржника для опису та арешту майна (про що складені Акти від 22.04.2020, 17.07.2020, 30.12.2020, 18.02.2021), також вказав, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку виконавця попередньо повідомляти боржника у виконавчому провадженні про намір здійснити виконавчі дії, а тому посилання суду про відсутність відомостей про те, що боржнику направлені повідомлення про дати проведення виконавчих дій та його обов`язок допустити виконавця для їх проведення, є безпідставними.

У своїх доводах послався на судову практику Європейського суду з прав людини.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 №1404-VIІІ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, п.п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Статтею 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Підставою для такого проникнення є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження №59755398 на підставі виконавчого листа №286/4202/18, виданого 07 травня 2019 року Овруцьким районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , втраченого заробітку внаслідок втрати професійної та загальної працездатності за період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2018 року в розмірі 196808 грн (а.с.77, 79-80, 83 т.2)

В ході виконання вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем 08 серпня 2019 року винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника (а.с.85-86, 88-89, 93 т.2 ).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08 серпня 2019 року номер інформаційної довідки 176863921, відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно відносно ОСОБА_2 відсутні (а.с.102-103 т.1, 96-97 т.2).

Відповідно до актів, складених приватним виконавцем від 22 квітня 2020 року та від 17.07. (рік не зазначено), за виходом за місцем проживання божника за адресою АДРЕСА_1 , опис його майна не здійснено, оскільки доступ до приміщення не наданий (а.с.150-151 т.1, а.с.141-142 т.2).

Як вбачається з викликів приватного виконавця від 17 липня 2020 року, 01 вересня 2020 року та 29 січня 2021 року ОСОБА_2 у визначений час не з`явився, про причини неявки не повідомив, документи встановлені у вимозі не надав (а.с.143, 152-153, 157-160 т.2).

Також, приватним виконавцем направлялися запити до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, до Державної фіскальної служби України про наявність рахунків у боржника та про джерела отримання доходів. Однак, транспортні засоби за боржником не зареєстровані, на обліку в органах ДФС боржник не перебуває та інформація щодо джерел отримання доходів відсутня (а.с. 155-156 т.2).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання Приватного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла, суд першої інстанції виходив з того, що таке подання є передчасним, оскільки Приватним виконавцем не надано достатніх доказів про здійснення боржником перешкод вільному доступу Приватного виконавця до житла та про направлення повідомлень про дати проведення виконавчих дій та його обов`язок допустити виконавця для їх проведення, а також те, що актами наданими Приватним виконавцем зафіксовано лише факт не надання доступу до житла, що не свідчить про перешкоджання боржником у здійсненні виконавчих дій.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається з відомостей, наданих Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35 т.1).

В ході виконання виконавчого провадження №59755398 приватним виконавцем Телявським А.М. було вчинено ряд виконавчий дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Виконавцем неодноразово здійснювалися виходи за адресою проживання боржника.

Зокрема, в черговий раз 30 грудня 2020 року приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення опису та арешту майна боржника, однак добровільного доступу до помешкання квартири надано не було, що підтверджується актом приватного виконавця від 30 грудня 2020 року (а.с.154 т.2).

Окрім того, викликами приватного виконавця від 29 січня 2021 року ОСОБА_2 зобов`язано з`явитись до виконавця на 03 лютого 2021 року на 10-00 год. та на 10 лютого 2021 року на 10-00 год для сплати боргу за виконавчим документом або подання підтверджуючих документів. Дані виклики були вручені боржнику 01 лютого 2021 року, про що свідчать: список відправлених рекомендованих листів та відомості відстеження рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.157-163 т.2).

Проте, ОСОБА_2 у визначені часи і дні до приватного виконавця не з`явився, причини неявки не повідомив, документи, встановлені у вимогах, не надав.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або про інші підстави внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження», та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Таким чином, боржник, будучи обізнаним про свої боргові зобов`язання, присудженими за рішенням суду, діє недобросовісно в рамках виконавчого провадження, тим самим, тривалий час фактично ухиляється від виконання рішення суду.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Матеріалами справи підтверджено факт тривалого умисного невиконання рішення суду та відсутність у приватного виконавця можливості вчиняти інші виконавчі дії.

Таким чином, на думку колегії суддів, приватним виконавцем надано суду належні докази ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним, заявнику, у здійсненні виконавчих дій, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є помилковим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та зібраних по справі доказам.

Враховуючи те, що у боржника відсутнє будь-яке нерухоме майно, в тому числі грошові кошти, на які виконавець міг би звернути стягнення з метою виконання рішення суду, виконавець у визначеному законом порядку звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки в даному випадку єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника для опису та арешту належного йому рухомого майна з метою його подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості та забезпечення фактичного виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання Приватного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення подання Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича.

Дозволити Приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Телявському Анатолію Миколайовичу на примусове проникнення до житла, у якому проживає та зареєстрований боржник ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з необхідністю примусового виконання виконавчого листа № 286/4202/18, виданого 07 травня 2019 року Овруцьким районним судом Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича 2270грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.