Справа № 276/1097/21
Провадження по справі №2/276/880/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.

за участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорошівської об`єднаної територіальної громади в особі Хорошівської селищної ради про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права на земельний пай,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колективній землі КСП «Прапор Леніна». Спадщину після її смерті прийняла її дочка ОСОБА_3 , шляхом вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном відповідно до положень ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року, проте правовстановлюючий документ, свідоцтво на спадщину за законом, за життя не отримала. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колективній землі КСП «Прапор Леніна», який вона прийняла у спадщину після смерті матері. Позивач є спадкоємницею четвертої черги за законом, оскільки проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю з 30.03.1979 року по 29.12.2007 року в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом Хорошівського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у неї оригіналу сертифікату на земельний пай ОСОБА_2 та неможливість його надати нотаріусу.

Позивач просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дворище Житомирського району Житомирської області та визнати за нею ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,88 умовних кадастрових гектари, вартістю 6052 грн. в колективній землі реформованого КСП «Прапор Леніна» бувшої Дворищенської сільської ради, нині Хорошівської селищної ради, бувшого Володарсько Волинського, нині Житомирського району Житомирської області, який згідно сертифіката серії ЖТ №029173 належав ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Володарсько Волинської райдержадміністрації №350 від 30.10.1996 року.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02 липня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії рішення Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 15.05.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали разом однією сім`єю з 30.03.1979 року по день смерті останньої.

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. №318 від 10.10.2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно та рекомендовано звернутись з позовом до суду.

Із довідки Держгеокадастру №97-6-0,23-44/170-21 від 23.02.2021 року слідує, що за №172 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Володарсько Волинською райдержадміністрацією по Дворищенській сільській раді зареєстрований сертифікат на право на земельну частку пай серії ЖТ №029173 виданий ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2020 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62019639 від 10.10.2020 ОСОБА_1 отримала у спадщину від ОСОБА_3 Ѕ частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прапор Леніна» с.Дворище Володарсько Волинського району Житомирської області, розміром 3,88 в умовних кадастрових гектарах.

Відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , а також копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із довідки Хорошівської селищної ради №375 від 13.05.2021 року слідує, що ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_2 проживали однією сім`єю за адресо АДРЕСА_1 .

Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки на час смерті спадкодавця, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), то судом при вирішенні частини даного спору, застосовуються його відповідні положення.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтями 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_2 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак за життя не отримала правовстановлюючий документ, а тому позов в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із ст.1220 ЦК України слідує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України).

Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом постійно проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю з 30.03.1979 року по 29.12.2007 року та фактично прийняла спадщину після смерті останньої.

Оскільки ОСОБА_3 за життя не отримала правовстановлюючий документ свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , а тому зазначене перешкоджає позивачу реалізувати право спадкування на все спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 і отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як спадкоємець, що прийняла спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну частку (пай) буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця.

З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 1216-1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст.116, 126, 126 ЗК України, ст.ст.525, 527, 529, 530, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Хорошівської об`єднаної територіальної громади в особі Хорошівської селищної ради про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права на земельний пай задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дворище бувшого Володарсько Волинського району, нині Житомирського району Житомирської області.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,88 умовних кадастрових гектари, вартістю 6052 грн. в колективній землі реформованого КСП «Прапор Леніна» бувшої Дворищенської сільської ради, нині Хорошівської селищної ради, бувшого Володарсько Волинського, нині Житомирського району Житомирської області, який згідно сертифіката серії ЖТ №029173 належав ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Володарсько Волинської райдержадміністрації №350 від 30.10.1996 року.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач: Хорошівська селищна рада, адреса місця знаходження: смт.Хорошів вул.Мельнична 8, Житомирської області; .

Суддя Д.О. Бобер