Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3423/18 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів : Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/3423/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року, ухвалене суддею Зубчук І.В. у м. Житомирі

встановив:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що він є членом садово-городнього кооперативу «Ветеран», якому рішенням Житомирської обласної ради від 21.06.1991 «Про здійснення земельної реформи в області» надана в користування земельна ділянка площею 0,05 га, яка розташована за межами населеного пункту Станишівської сільської ради Житомирського району, біля ЗАТ «Житомирський м`ясокомбінат». Вказаною земельною ділянкою позивач користується і на даний час. У 2016 році йому було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0,050 га. Разом з тим, наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за № 6-5193/14-17-СГ від 21.08.2017 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 , що є порушенням вимог земельного законодавства про передачу земельних ділянок, оскільки дане питання було вирішено без врегулювання питання попереднього користувача і без згоди на її вилучення у постійних землекористувачів.

З урахуванням вищевикладеного просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5193/14-17-СГ від 21.08.2017 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,000 га, кадастровий номер :04:000:0733, розташованої за межами населених пунктів Станишівської сільської ради Житомирського району та скасувати рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Силіної С.В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та їх обмежень від 01.09.2017 року.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на докази, які свідчать про отримання позивачем у 2000 році у встановленому законом порядку земельної ділянки, договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 14.03.2000 та законність користування нею. Суд безпідставно дійшов висновку про те, що згідно наданого позивачем плану тимчасового користування земельною ділянкою неможливо ідентифікувати земельну ділянку та її місце розташування і що саме дана земельна ділянка, яка надана у тимчасове користування позивачу на 25 років була передана у власність ОСОБА_2 . Судом при ухваленні рішення не враховано, що власником спірної земельної ділянки є Станишівська сільська рада і що саме вона надала суду викопіювання загальної земельної ділянки городників площею 7,00 га і розбивкою городів між членами кооперативу «Ветеран», в тому числі і земельної ділянки позивача. Крім того, з метою ідентифікації земельної ділянки та її місця розташування, позивачем було замовлено проведення відповідних геодезичних робіт на місцевості та надано план земельної ділянки відповідача, з якої слідує, що надана позивачу у користування земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0733. Також в матеріалах справи є відомості про перенесення меж земельної ділянки, наданої позивачу у користування відповідно до ст. 22 ЗК України, чинного на час її виділення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській областіпросив апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та представник Станишівської сільської ради Житомирського району в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Від представника Станишівської сільської ради Житомирського району до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району №115 від 13 березня 2000 року «Про виділення земельних ділянок громадянам для ведення городництва» виділено громадянам огородникам «Ветеран» із земель запасу, земельні ділянки для введення городництва в тимчасове користування га умовах оренди строком на 25 років з правом продовження в межах міста Житомира в районі біля м`ясокомбінату.

Із договору на право тимчасового користування землею, укладеного 14 березня 2000 року вбачається, що Станишівська сільська рада Житомирського району надала ОСОБА_1 в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,0500 га на умовах довгострокового користування строком на 25 років для городництва.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № ДКУД від 21 серпня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Житомирського району, за межами населених пунктів Станишівської об`єднаної територіальної громади земельну ділянку площею 1,0000 га. (кадастровий номер :04:000:0733) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Житомирського району, за межами населених пунктів Станишівської об`єднаної територіальної громади.

Зі змісту позовної заяви слідує, що у 2016 році Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0500 га.

Згідно зі статтею 7 ЗК України (1990 року) у постійне або тимчасове користування земля надається, зокрема, громадянам України для городництва.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЗК України у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям, громадським об`єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських та іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства.

За змістом п.1 ч.1 ст. 9 ЗК України до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить:

1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.2, 7, 16, 17, 19 ст. 19 ЗК України надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель. Якщо надання земельної ділянки провадиться районною, обласною Радою народних депутатів або Верховною Радою України, сільська, селищна, міська Рада народних депутатів свій висновок подає до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів. Районна (міська) Рада народних депутатів приймає у місячний строк рішення про надання земельної ділянки, а по проекту, за яким надання ділянки провадиться обласною Радою народних депутатів або Верховною Радою України, подає свій висновок до обласної Ради народних депутатів. Таким чином, як випливає із приписів даної правової норми, надання земельних ділянок в користування здійснюється за проектом відведення цих ділянок, який розглядається відповідною радою та яка приймає рішення саме про надання земельної ділянки.

Як визначено ч.1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно з ч.1 ст.23 вищевказаного кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно ст. 24 ЗК України право тимчасового користування землею, в тому числі і на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відведення земельної ділянки ОСОБА_2 здійснено з порушенням вимог земельного законодавства, без врегулювання питання з ним, як користувачем земельної ділянки і без згоди на її вилучення у нього, як користувача земельної ділянки.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під час розгляду справи було встановлено, що згідно договору оренди земельної ділянки від 14 березня 2000 року ОСОБА_1 в тимчасове користування була передана земельна ділянка загальною площею 0,0500 га на умовах довгострокового користування строком на 25 років для городництва, а наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №ДКУД від 21 серпня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Житомирського району, за межами населених пунктів Станишівської об`єднаної територіальної громади земельну ділянку площею 1,0000 га (кадастровий номер :04:000:0733) для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже належним доказом у цій справі, який би підтвердив чи спростував факт накладення земельної ділянки площею 1,0000 га (кадастровий номер :04:000:0733), яка надана у власність ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,0500га, яка на умовах договору оренди знаходиться в користуванні ОСОБА_3 , може бути висновок земельно-технічної експертизи. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що викопіювання з кадастрової карти (плану) земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0733), який склав інженер-землевпорядник ОСОБА_4 не є належним доказом на підтвердження заявлених вимог, оскільки він складений з урахуванням плану тимчасового користування від 14 березня 2000 року, який містить виправлення та які належним чином не засвідчені.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Під час апеляційного розгляду справи, суд сприяв сторонам у всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, роз`яснив їм право на звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи. Разом з тим, ОСОБА_1 таким правом не скористався та відмовився від проведення відповідної експертизи.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що факт накладення земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 , яка перебуває у його власності, на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні позивача ОСОБА_1 в установленому законом порядку не доведений і сторонами не порушувалося питання щодо проведення земельно-технічної експертизи, що позбавляє можливості встановити наявність чи відсутність факту накладення земельних ділянок сторін та порушення прав позивача на землекористування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в зв`язку з його недоведеністю.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2021 року.

Головуючий Судді