Провадження №22-ц/812/1437/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 945/1968/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Тищук Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 25 травня 2021 року під головуванням судді Шаронової Н.О., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 13 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 16 000 грн.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилася, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, що станом на 04 жовтня 2020 року складає: 46 912 грн 89 коп. з яких 34 549 грн 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 12362грн 93 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апелянт зазначав, що суд безпідставно не врахував, що відповідач особисто підписала анкету-заяву, користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості, висловивши таким чином згоду на укладання кредитного договору на запропонованих Банком умовах, заперечень щодо розміру заборгованості відповідач не надала, кредитний договір не оспорювала, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. До того ж, апелянт вказував, що відмовляючи в позові щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для їх стягнення, порушивши принцип платності кредитного договору, що суперечить принципам як національного законодавства, так і Європейського договірного права, та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 13 березня 2014 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого відповідачка отримала платіжну картку, за допомогою якої розпоряджалася кредитними коштами.

В анкеті-заяві відповідачки про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13 березня 2014 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 19).

До позовної заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms (а.с. 20-49).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 04 жовтня 2020 року складає 46 912гривень 89 копійок, у тому числі: тіло кредиту 34 549 гривень 96 копійок, прострочені відсотки за користування кредитом 12 362 гривні 93 копійки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 13 березня 2014 року розмір процентної ставки не встановлено.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 13 березня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, зазначеному у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, з яких виходив позивач, розраховуючи заборгованість ОСОБА_1 .

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прострочених процентів за користування кредитом, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даних позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю в цій частині.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та зазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, суд в цій частині вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК, якою закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, розрахованих виходячи з рівня облікової ставки НБУ відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позивач не заявляв, висновків про безпроцентні умови кредитування ОСОБА_1 мотивувальна частина судового рішення не містить, а тому доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову суду у задоволенні вимог про стягнення процентів є необґрунтованими.

Не можуть бути враховані і посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі 331/4560/19, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними правовідносинам, з яких виник спір у справі, що переглядається, з огляду на встановлені фактичні обставини цих справ. Так, у справі 331/4560/19 відповідачем (позичальником) було особисто підписана довідка про умови кредитування, тобто сторонами були узгоджені конкретні умови кредитування, зокрема щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, тоді як у справі, що переглядається, такі обставини не були встановлені.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог Банку про стягнення тіла кредиту у повному обсязі.

Так, відмовляючи у задоволенні таких вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з розрахунку заборгованості випливає, що з урахуванням внесених відповідачкою на погашення кредиту коштів заборгованість відсутня.

Проте не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідачки вказаної заборгованості, оскільки це не відповідає даним виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 . Так, відповідно до вказаної виписки, яка є належним та допустимим доказом на підтвердження виконаних клієнтом по картковому рахунку операцій, станом на 01 березня 2010 року ОСОБА_1 було використано 46 912 грн 89 коп. кредитних коштів (а.с. 58-61).

Отже, враховуючи фактично отримані відповідачкою кредитні кошти, розмір та строки проведених відповідачкою платежів на погашення кредиту та входячи з розміру процентів за користування кредитними коштами, розрахованих відповідно до рівня облікової ставки НБУ (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 12 889 грн 47 коп. (а.с. 125-127).

Відповідачкою існування заборгованості за тілом кредиту не спростовано.

З огляду на викладене, відповідно до ст. 526, 530, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 889 грн 47 коп.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги (27%) з відповідачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях пропорційно до задоволених вимог в загальному розмірі 1418грн 80 коп. (567грн 50 коп. + 851 грн 30 коп.).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 березня 2014 року у розмірі 12 889 грн 47 коп. (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень сорок сім копійок).

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 1418 грн 80 коп. (одна тисяча чотириста вісімнадцять гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 21 вересня 2021 року.