Провадження № 2/742/1269/21
Єдиний унікальний № 742/2847/21
24 вересня 2021 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді - Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
В серпні 2021 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Аргументує свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 вказаному житловому приміщенні зареєстрована ОСОБА_2 , яка не проживала за вказаною адресою з часу її реєстрації.
В добровільному порядку не знялася з реєстрації за вищевказаним місцем проживання.
Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 02.08.2021 року призначено справу до судового розгляду на 10 год. 00 хв. 26 серпня 2021 року.
У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 11 год. 00 хв. 24 вересня 2021 року.
ІІІ. Позиції сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, та не скористався на надання відзиву на позовну заяву.
Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
ОСОБА_1 на праві приватної власності у відповідності до договору купівлі-продажу від 04 лютого 2011 року належить 9 / 10 частин житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 08.02.2011 року видане Комунальним підприємством «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, 9 / 10 частин житлового будинку розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.5)
ОСОБА_1 на праві приватної власності у відповідності до договору купівлі-продажу від 04 лютого 2011 року належить 1 / 10 частин житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Згідно з витягу з Державного реєстру правочинів від 04.12.2011 року, ОСОБА_1 є власником 1 / 10 частин житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2011 року(а.с.11).
Відповідно до домової книги реєстрації громадян, що проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 01.07.2020 року(а.с.12-15)
Відповідно до акту №1144 обстеження не проживання особи за місцем реєстрації від 23.07.2021 складеного комісією комітету самоорганізації населення №3 мікрорайону Рокитний, ОСОБА_2 , 1997 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , ніколи не проживала за вказаною адресою(а.с.16)
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року).
Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі - ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.
Судом встановлено, що відповідач вселився у спірний житловий будинок не як член сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо фактичного проживання відповідача в спірному житловому приміщенні, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даній квартирі в розпорядження суду не надано.
Судом встановлено, що позивачеві належить житловий будинок розташований за адресою : АДРЕСА_1 , на праві приватної власності.
Згідно наданих в розпорядження суду доказів відповідач не проживає в належному позивачу житловому приміщенні з часу реєстрації.
Таким чином суд констатує, що формальна реєстрація та непроживання відповідача за місцем реєстрації, відсутності інтересу та необхідності у використанні вказного житлового будинку як житла відповідачем, об`єктивно свідчить про припинення сервітуту, а тому визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача у справі.
Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІІ. Розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 908 грн. 00 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. в рахунок повернення коштів сплачених за судовий збір.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заяв. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.В.Коваленко