17.09.2021 Справа № 756/2457/20
Унікальний № 756/2457/20
Провадження № 2/756/848/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Волошиної А.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у лютому 2020 року звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з вищевказаним позовом до відповідачів, про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позову вказує, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 , було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АК/7898377 (надалі -Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Мітсубіші Карісма» д.н.з. НОМЕР_1 .

04.07.2018 р. о 22 год. 15 хв. в м.Києві по вул.Богатирська, 22-А мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Мітсубіші Карісма» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

В результаті вищевказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до матеріального збитку.

Вина ОСОБА_4 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду м.Києва від 01.10.2018 року по справі №756/9748/18.

Для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_3 був організований огляд автомобіля.

Згідно висновку про оцінку КТЗ №02-21/07 від 21.07.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 склала 665 079 грн. 73 коп.

Оскільки, цивільно -правова відповідальність потерпілого - ОСОБА_5 водія транспортного засобу «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована за Полісом АК/7646141 в ПрАТ «СК «УНІКА», то керуючись Положенням «Про пряме врегулювання збитків» затвердженого протоколом Президії МТСБУ №376/2016 від 10.03.2016 року, на підставі Угоди про пряме врегулювання збитків, учасники якої є у тому числі ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «СК «УНІКА», останні, тобто ПрАТ «СК «УНІКА» за заявою потерпілої особи ОСОБА_5 та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування (Поліс АК/7646141) на підставі страхового акту про пряме врегулювання №00264935/1/ПВЗ виплатили суму страхового відшкодування в розмірі 98 000 грн.

Керуючись ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», Положенням «Про пряме врегулювання збитків» затвердженого протоколом Президії МТСБУ № 376/2016 від 10.03.2016 року, на підставі угоди про пряме врегулювання збитків, учасники якої є у тому числі ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «СК «УНІКА», останні, тобто ПрАТ «СК «УНІКА» звернулись до ПрАТ «СК «ВУСО» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок МТСБУ на підставі Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.12.2018 року та реєстру страхових виплат до нього.

Факт ДТП, що сталося 04.07.2018 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.12.2018 року.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 03 грудня 2018 року, що підтверджується Актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.12.2018 року та реєстром страхових виплат до нього.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 98 000,00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 04 липня 2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 98 000,00 грн. на підставі ч.38.1.1. п (а) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_3 » (Новий кредитор) укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі -Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) №АК/7898377.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 27.12.2019 року та 25.01.2020 року було направлено Акт (Вимогу) №09950/2-24 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Посилаючись на ст. ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України,ч.38.1.1. п (а) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 98 000 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 18 057 грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 980 грн. 00 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 06.03.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження.

20.10.2020 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_2 у 2018 році був власником транспортного засобу, а саме автомобіля «Мітсубіші Карісма» д.н.з. НОМЕР_1 . На момент розгляду справи, власником вищевказаного автомобіля він не являється. В той час ОСОБА_2 перебував у дружніх, товариських відносинах з ОСОБА_4 та іноді надавав останньому власний автомобіль у короткострокове безоплатне користування, на строк від декількох годин до декількох днів, для його використання у власних справах.

04.07.2018 року в м. Києві, по вул. Богатирська, 22-А, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля належного ОСОБА_2 , але під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 , належного громадянину ОСОБА_5 під його керуванням.

На момент ДТП ОСОБА_2 на місці ДТП присутнім не був, а перебував в іншому місці.

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 01.10.2018 року по справі №756/9748/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема встановлено, що 04.07.2018 року ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Мітсубіші Карісма» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не врахував ширину проїздної частини напрямку руху, габаритів автомобіля і безпечного інтервалу, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «БМВ - 530і» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , чим порушив вимоги п.2.5, п.11.1, та 11.3 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП транспортні засоби - його учасники отримали механічні пошкодження, а їх власники, відповідно, зазнали матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність обох учасників вказаної ДТП була застрахована, зокрема відповідач ОСОБА_2 , мав Поліс №АК/7898377 від 31.10.2017 року, страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (надалі ПрАТ «СК «ВУСО»), а власник автомобіля «БМВ» ОСОБА_5 мав Поліс №АК/7646141 від 29.10.2017 року, страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (надалі ПрАТ «СК «УНІКА»).

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власників транспортних засобів - учасників ДТП була застрахована, то керуючись Положенням «Про пряме врегулювання збитків» затвердженого протоколом Президії МТСБУ №376/2016 від 10.03.2016 року, на підставі Угоди про пряме врегулювання збитків та акту про пряме врегулювання № 00264935/1ПВЗ, за заявою потерпілої особи - гр. ОСОБА_5 та виконуючи взяті на себе зобов`язання ПрАТ «СК «УНІКА» виплатила суму страхового відшкодування у розмірі 98 000,00 грн.

20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_3 » (Новий кредитор) укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі -Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) №АК/7898377.

При цьому, крім вимог про відшкодування збитків в порядку регресу, позивачем також заявлено вимоги щодо відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 18 057 грн.00 коп. та сплаченого ним судового збору у розмірі 980 грн. 00 коп. Усі завдані збитки позивач просить стягнути з відповідачів солідарно.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 приходить до аргументованого висновку, що у задоволені вимог позивача судом повинно бути відмовлено, оскільки чинне законодавство не передбачає покладання відповідальності на власника автомобіля, вважає, що кошти повинна сплачувати винна в ДТП особа. Вказує, що відсутні будь-які правові підстави для застосування солідарної відповідальності спільно обох відповідачів, як цього просить позивач у своїх вимогах; по-третє: обставини, на які посилається позивач не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а саме (висновок про оцінку колісного транспортного засобу №02-21/07 від 21.07.2018 року та ремонтна калькуляція №00264935 від 04.07.2018 року, що є невід`ємною частиною до нього не можуть бути належними та допустимими доказами оскільки включає пошкодження які не могли бути отриманні під час ДТП; платіжне доручення №050959 від 31.10.2018 не може бути належним і допустимим доказом оскільки не відповідає вимогам законодавства та не дає можливості чітко визначити приналежності даного доказу до даної ДТП), а тому є недоведеними. Просить в позові відмовити.

17.11.2020 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Самойленко П.М. надійшла відповідь на відзив в якому він посилається на те, що відповідно до п.п. (а), п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Як видно з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АК/7898377) страхувальником є ОСОБА_7 .

Передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, заборонена згідно норм чинного законодавства та карається накладенням штрафу на особу яка здійснила таку передачу.

В даному випадку поділити предмет зобов`язання щодо відшкодування збитків в порядку регресу неможливо, оскільки збитки були спричинені при наявності протиправної поведінки обох відповідачів, відповідно нести відповідальність за негативні наслідки які спричинила така поведінка вони мають нести солідарно.

Посилання відповідача на ту обставину, що висновок про оцінку колісного транспортного засобу №02-21/07 від 21.07.2018 не може бути належним і допустимим доказом у зв`язку з тим, що згідно нього досліджувався автомобіль «БМВ 530і» д.н.з. НОМЕР_4 тоді як під час ДТП був пошкоджений автомобіль «БМВ 530і» д.н.з. НОМЕР_2 , не заслуговують на увагу. Зокрема у зазначеному висновку зазначений ідентифікайний номер VIN автомобіля котрий оглядався, серію і номер свідоцтва про реєстрацію та його власника, також в Акті огляду чітко зазначений державний номер автомобіля огляд якого проводився НОМЕР_2 , на додачу до цього в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про державну реєстрацію пошкодженого автомобіля.

З вище наведеного вбачається, що під час виготовлення зазначеного висновку експертом було допущено технічну описку в державному номері автомобіля ВМВ 530і зокрема зазначено НОМЕР_4 тоді як вірним є НОМЕР_2 , всі інші дані повністю співпадають та відповідають дійсності.

Додатково звертав увагу суду, на ту, обставину, що вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнтом фізичного зносу (матеріальний збиток) згідно висновку складає, 387 737 грн. 20 коп.

Розмірі заявлених регрес них вимог складає 98 000 грн, що відповідає розмірі виплаченого страхового відшкодування за полісом №АК/789877, і є значно меншим розміром витрат на проведення ремонтних робіт.

Щодо доручення то із нього вбачається, що виплата страхового відшкодування відбувалася за полісом №АК/7646141 від 26.10.2017 року та згідно заяви на виплату страхового відшкодування (по системі Аваль Експрес).

19.02.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив що представник позивача стверджує, що ОСОБА_2 передав право користування транспортним засобом ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Категорично заперечує ті обставини та запевняє суд, що він не передавав право керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_4 під час передачі права керування транспортним засобом не перебував в стані алкогольного сп`яніння, мав при собі посвідчення водія, та в цілому, перебував у абсолютно нормальному, адекватному, природньому для себе стані. Фактично, висловлюючи публічно подібні судження сторона позивача звинувачує відповідача ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що грубо порушує презумпцію невинуватості.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив в позові відмовити , з обставин викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання призначене на 30.08. 2021 року на 15 год. 00 хв. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації місця проживання, разом з тим повернувся конверт з відміткою, адресат відсутній за вказаною адресою. Також відповідач повідомлений шляхом публікації на сайті судової влади про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_4 .

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 , було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АК/7898377, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Мітсубіші Карісма» д.н.з. НОМЕР_1 .

04.07.2018 р. о 22 год. 15 хв. в м.Києві по вул.Богатирська, 22-А мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Мітсубіші Карісма» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

В результаті вищевказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до матеріального збитку.

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 01.10.2018 року по справі №756/9748/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема встановлено, що 04.07.2018 року ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Мітсубіші Карісма» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не врахував ширину проїздної частини напрямку руху, габаритів автомобіля і безпечного інтервалу, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «БМВ - 530і» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , чим порушив вимоги п.2.5, п.11.1, та 11.3 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП транспортні засоби - його учасники отримали механічні пошкодження, а їх власники, відповідно, зазнали матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_3 був організований огляд автомобіля.

Згідно висновку про оцінку КТЗ №02-21/07 від 21.07.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 склала 665 079 грн. 73 коп.

Оскільки, цивільно -правова відповідальність потерпілого - ОСОБА_5 водія транспортного засобу «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована за Полісом АК/7646141 в ПрАТ «СК «УНІКА», то керуючись Положенням «Про пряме врегулювання збитків» затвердженого протоколом Президії МТСБУ №376/2016 від 10.03.2016 року, на підставі Угоди про пряме врегулювання збитків, учасники якої є у тому числі ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «СК «УНІКА», останні, тобто ПрАТ «СК «УНІКА» за заявою потерпілої особи ОСОБА_5 та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування (Поліс АК/7646141) на підставі страхового акту про пряме врегулювання №00264935/1/ПВЗ виплатили суму страхового відшкодування в розмірі 98 000 грн.

Керуючись ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», Положенням «Про пряме врегулювання збитків» затвердженого протоколом Президії МТСБУ № 376/2016 від 10.03.2016 року, на підставі угоди про пряме врегулювання збитків, учасники якої є у тому числі ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «СК «УНІКА», останні, тобто ПрАТ «СК «УНІКА» звернулись до ПрАТ «СК «ВУСО» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок МТСБУ на підставі Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.12.2018 року та реєстру страхових виплат до нього.

Факт ДТП, що сталося 04.07.2018 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.12.2018 року.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 03 грудня 2018 року, що підтверджується Актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.12.2018 року та реєстром страхових виплат до нього.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 98 000,00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 04 липня 2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача, винної в ДТП особи, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 98 000,00 грн. на підставі ч.38.1.1. п (а) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_3 » (Новий кредитор) укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі -Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) №АК/7898377.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 27.12.2019 року та 25.01.2020 року було направлено Акт (Вимогу) №09950/2-24 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків.

Нормами ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як передбачено ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування , якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регрес) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що до дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності делікатної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в делікатних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Слід зазначити, що згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.38.1.1 п (а) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив ДТП: - а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Суд вважає, що позивачем безпідставно заявлено вимогу про солідарне стягнення коштів, в даному випадку відшкодування покладається на винну в ДТП особу, а тому суд доходить до висновку, що слід відмовити у стягненні збитку в порядку регресу з відповідача ОСОБА_2 та відповідно судових витрат. Одночасно слід зазначити, що законодавець передбачив стягнення збитків в порядку регресу з володільця джерела підвищеної небезпеки - ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, проведенням експертиз, вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідачів понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 980,00 грн. (а.с.1). Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 18 057 грн 40 коп (а.с.50-52).

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами ч.4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи містяться платіжне доручення №21 від 15.02.2020 року оплачене ОСОБА_3 наданої йому правничої допомоги в загальному розмірі 18 057 грн. 40 коп. Договір №1 про надання (правничої) допомоги від 10 грудня 2019 року укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» (а.с.50-51).

З урахуванням задоволення позовних вимог з ОСОБА_4 на користь позивача фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 підлягає стягненню витрати за надання правничої допомоги в сумі 18 057 грн. 40 коп., та витрати зі сплати судового збору 980,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4-5, 12-13, 76 83, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) грн. 00 коп.

В задоволення решти вимог - відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 057 (вісімнадцять тисяч п`ятдесят сім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.09. 2021 року.

Суддя Н.О. Яценко