Справа № 477/82/21
н/п 2/490/2905/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., позивачки ОСОБА_1 , її представниці - адвоката Шаровки Владислави Пилипівни, відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Грибоноса В`ячеслава Володимировича, розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна набутого позивачем і відповідачем за час спільного проживання спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2021 року до Жовтневого районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2013 року по липень 2016 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортного засобу - мотоцикла 2014 року випуску марки Viper V250R-1 (модель V250R-1) за реєстраційним номером НОМЕР_1 .

В обгрунтування позову зазначає, що вона - ОСОБА_1 у 2012 році познайомилася з ОСОБА_2 , з яким проводили разом час, а з 2013 року вони почали мешкати разом за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 2013 до 2016 року мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільні права й обов`язки та спільний бюджет, спільно приймали рішення щодо витрачання спільних коштів, тобто їх стосунки були притаманні подружжю. Позивачка працювала та мала власний постійний дохід. За період всього фактичного проживання однією сім`єю у ОСОБА_1 збереглося багато фото, що підтверджує факт сумісного проживання, які додані до матеріалів позову. 07 червня 2016 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 подали заяву про державну реєстрацію шлюбу до Корабельного районного у м. Миколаєві державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса). Крім того, протягом 2013-2016 років ОСОБА_1 та ОСОБА_2 багато подорожували, що підтверджуються копією відміток у закордонному паспорті.

07.06.2014 року відповідачем, за спільні кошти придбано та зареєстровано на ОСОБА_2 транспортний засіб, а саме - мотоцикл червоного кольору марки Viper V250R-1 (модель V250R-1) за реєстраційним номером НОМЕР_1 . На теперішній час відповідач відмовляється від вирішення питання поділу спільно набутого майна в досудовому порядку, ігнорує її пропозиції з даного приводу, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 06.08.2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області відкрив провадження у справі №477/1410/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_2 просить стягнути на його користь грошові кошти у сумі 946 646,52 грн.

У зв`язку з чим, позивачка просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2013 року по липень 2016 року та визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб - мотоцикл 2014 року випуску марки Viper V250R-1 (модель V250R-1) за реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області Глубоченка С.М. від 25.01.2021 року цивільну справу за вказаним позовом передано на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

16.03.2021 року матеріали справи надійшли до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

17.03.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.03.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 червня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Грибоноса В.В, про закриття провадження у справі.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

27 травня 2021 року на адресу суду, відповідач ОСОБА_2 , направив відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому позов не визнав повністю, вказавши, що доводи позовної заяви не відповідають дійсності. Крім того, зазначив, що дійсно підтримував близькі стосунки з ОСОБА_1 , інколи разом були присутніми на вечірках, виїздили за кордон на відпочинок, проводили час зі своїми друзями, однак вони не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету. Крім того вказав, що до 24.09.2013 року він перебував в офіційному шлюбі з ОСОБА_3 . Також зазначив, що заяву про реєстрацію шлюбу було подано 07.06.2016 року, після гарно проведеної випадкової зустрічі 06.06.2016 року. Та шлюб не було укладено оскільки позивачка повідомила, що була вагітна від іншого чоловіка.

В подальшому, він з позивачкою продовжував підтримувати такі ж теплі стосунки та періодично зустрічатися, незважаючи на укладження позивачкою шлюбу з її теперішнім чоловіком.

Вказав, що мотоцикл червоного кольору марки Viper V250R-1 (модель V250R-1) за реєстраційним номером НОМЕР_1 , ним було придбано для себе за власні кошти. Зазначив, що позивачка навіть не знає, що вказаний мотоцикл ним було продано ще в 2015 році, що також спорстовує її аргументи про спільне ведення домашнього господарства та проживання однією сім`єю.

Також зазначає про пропуск позивачкою строків позовної давності для звернення з таким позовом.

В судовому засіданні позивачка та її представниця позовні вимоги підтримали повністю з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснили, що крім інших доказів, підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю свідчить той факт, що відповідач переукладаючи договір №053/2375 від 01.12.2014 року про спостереження за станом системи сигналізації в житлових приміщеннях громадян та реагування наряду міліції УДСО при УМВС України в Миколаївській області на спрацювання системи сигналізації зазначив ОСОБА_4 довіреною особою, яка є членом сім`ї та проживає за адресою АДРЕСА_1 , також вказано мобільний телефон позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Грибонос В.В. позовні вимоги не визнали повністю та додатково пояснили, що після розлучення з дружиною відповідач заводив багато знайомств з молодими дівчатами та проводив з ними час. При цьому, позивачка була однією з таких знайомих дівчат та дійсно виділялася серед всіх інших та до неї було особливе ставлення та довіра з боку відповідача. При цьому, крім періодичного проведення часу разом, з позивачкою у відповідача були також і ділові відносини, він позичав їй кошти на розвиток бізнесу останньої. При цьому, жодної мови про проживання однією сім`єю не йшлося, оскільки позивачка проживала окремо, на зйомних квартирах, періодично вони проводили час разом, іноді разом їздили відпочивати. Спільного бюджету не було, спільне господарство не вели, заява про реєстарцію шлюбу була спонтанною та ніяких подальших дій щодо її реалізації не було. Вказаний позов спрямований на уникнення позивачкою повернення заборгованих йому коштів.

За такого в позові просив відмовити.

Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, встановив таке.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

При зверненні до суду позивачка просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в період з з січня 2013 року по липень 2016 рік та визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб - мотоцикл 2014 року випуску марки Viper V250R-1 (модель V250R-1) за реєстраційним номером НОМЕР_1 .

На підтвердження вказаних обставин посилалася на надані суду докази та показання свідків.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обовязків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України встанволено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, частинами 1-3 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В той же час, обставини, на які у позовній заяві посилалася позивачка не підтвердженні достатніми засобами доказування.

Так, судом встановлено, що 25 червня 2004 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5 , запис відділу РАЦС Заводського районногоуправління юстиції м. Миколаєва.

24.09.2013 року шлюб ОСОБА_2 з громадянкою ОСОБА_3 було припинено на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 12.09.2013 року №2/487/2578/13.

Згідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з бази даних МВС та відкритих реєстрів, первинна реєстрація та купівля транспортного засобу, а саме: мотоцикл червоного кольору марки Viper V250R-1 (модель V250R-1) за реєстраційним номером НОМЕР_1 , відбулась 07.06.2014 року, власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заяви про державну реєстрацію шлюбу зареєстрованого 07.06.2016 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №248/25.02-54 (в реєстрі за №6) державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було призначено на 08 липня 2016 року о 15 годині 00 хвилин.

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 про переукладання договору на охорону квартири від 28.11.2014 року серед інших осіб, які проживають в квартирі ( АДРЕСА_2 ) зазначена ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 5.2.1. Договору № 053/2375 від 01.12.2014 року, за цим договором "Клієнт" має право передавати право користування сигналізацією, встановленою на "Об`єкті", наступним довіреним особам (в тому числі членам сім`ї) ОСОБА_6 , домашня адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 про внесення змін до п.п.5.2.1. договору №053/2373 в зв`язку з тимчасовим від`їздом з 05.07.2015 року по 01.09..2015 року квартиру дозволяю здавати і знімати з охорони наступним довіреним особам - ОСОБА_7 .

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.01.2020 року ОСОБА_1 у період з 2012-2013 рр. займалася підприємницькою діяльністю.

З копії розписки від 08 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 37400 дол. США, які зобов`язувалася повернути до 15 вересня 2019 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивачка - її сестра, в 2013 році забрала речі зі зйомної квартири та переїхала проживати до відповідача. Вона особисто неодноразово бувала в гостях у сестри та відповідача в будинку по АДРЕСА_1 . Неодноразово у вказаному будинку святкували дні народження ОСОБА_4 . Зазначила, що за її інформацією спірний мотоцикл відповідач подарував ОСОБА_4 .

Також вказала, що відповідач особисто їй зателефонував та повідомив що вони разом з ОСОБА_4 подали заяву про реєстрацію шлюбу та запросив на весілля в ресторан "Старгород".

В подальшому, ОСОБА_4 передумала виходити заміж за відповідача, оскільки зустріла іншого чоловіка. Припинила проживати з відповідачем в 2016 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що позивачка у вказаний нею період, з 2013 року по 2016 рік, проживала разом з відповідачем однією з ним сім`єю. Він неодноразово бував у них вдома, а також був присутній при телефонних розмовах ОСОБА_4 та Парасковії, під час яких позивачка обговорювала її сімейне життя з відповідачем. Спірний мотоцикл було подаровано відповідачем позивачці під час спільного проживання. В 2016 році позивачка зустріла іншого чоловіка та розійшлась з відповідачем.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила що познайомилася з відповідачем в 2014 році на дні народження позивачки, яке святкували в будинку відповідача по АДРЕСА_1 . Знає, що позивачка та відповідач проживали однією сім`єю та мали спільний побут. Крім того в 2016 році відповідач запропонував їй бути свідком на вісіллі з позивачкою, але весілля не відбулося оскільки ОСОБА_4 зустріла іншого чоловіка. Спірний мотоцикл було подаровано відповідачем позивачці під час спільного проживання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що з 2011 року до осені 2015 року працювала у відповідача в якості домогосподарки, готувала їжу, закупала продукти та прибирала помешкання.

Відповідач постійно приводив до дому різних дівчат, при цьому, жартуючи називав їх своїми нареченими.

Позивачка була однією з таких дівчат, але відповідач ставився до неї більш прихильно та довіряв, у неї були ключі від будинку та в особистих бесідах позивачка жалілася що відповідач водить інших дівчат.

Зазначила, що хоча у позивачки і були ключі від будинку відповідача, своєї кімнати чи гардеробної не було, деякі дівчата і позивачка іноді залишали (забували) свої речі, які вона прибирала.

Про проживання позивачки та відповідача однією сім`єю їй нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає відповідача протягом 20 років. Він разом з відповідачем знайомилися в нічних клубах з різними дівчатами та приводили їх до будинку відповідача та проводили разом час, позивачка була однією з таких дівчат. Стверджував, що відповідач з позивачкою не проживав однією сім`єю вони не вели спільне господарство, а лише періодично добре проводили час та відпочивали, що всіх влаштовувало.

Так, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю та не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Суд зазначає, що, пояснення надані свідками позивачки носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю, при цьому, в основному грунтуються на інформації отриманій від позивачки та, в окремих випадках, суперечать її позиції, зокрема щодо причини неукладення шлюбу (позивачка зазначала що ініціатором розриву був саме відповідач) та підстав права вимоги позивачки на спірний мотоцикл (свідки вказують, що спірний мотоцикл було подаровано позивачці відповідачем, а не було придбано за спільні кошти).

При цьому, окремі свідки - ОСОБА_13 в період з 2013 по 2016 рік проживав в іншому місті - Харкові (з 2009 року до 2014 рік) та разом з ОСОБА_16 в іншій державі - російській федерації (з 2015 року по 2016 рік), та знають про обставини проживання позивачки та відповідача з телефонних розмов з позивачкою. При цьому, всі допитані свідки позивачки бачилися з відповідачем та позивачкою вдома у відповідача за період з 2013 по 2016 рік не більше 2-3 разів, та лише під час святкувань.

Суд вважає, що показами свідків, які допитані в судовому засіданні, не підтверджено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстації шлюбу саме у період з січня 2013 року по липень 2016 року, оскільки підтверджений ними факт періодичного перебування позивачки в помешканні відповідача без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, належними доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, листи ділового та особистого характеру; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такі документи в матеріалах цивільної справи відсутні.

А відповідно до правової позиції Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Крім того, надані позивачкою фотознімки свідчать лише про перебування позивачки в будинку відповідача, не дозволяють встановити період такого перебування, його підстави тривалість та мету.

Надані позивачкою копія загранпаспорту ОСОБА_17 та фотографії, не містять в собі доказів, що вона мешкала однією сім`єю з ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу у зазначений позивачкою період, а можуть лише підтверджувати їх спільний відпочинок.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року (справа № 61-30273св18).

Також суд зазначає, що наявність офіційно зареєстрованого шлюбу відповідача з ОСОБА_3 , який тривав з 25 червня 2004 року по 24 вересня 2013 року, виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачкою (навітьу разі наявності доказів такого) в період з січня 2013 року по 24 вересня 2013 року.

При цьому, всі вказані обставини, спосіб життя відповідача, факт зазначення відповідачем позивачки, як "довіреної особи (в тому числі членів сім`ї)" в пункті 5.2.1. Договору № 053/2375 від 01.12.2014 року, наявність у позивачки в певний період ключів від помешкання відповідача та використання в своїх потребах окремих транспортних засобів відповідача, дійсно свідчить про наявність між позивачкою та відповідачем особливих стосунків, які, на думку суду, можна охарактеризувати як дружні, а з врахуванням розписки від 08.07.2015 року, також і партнерські (ділові), натомість не свідчать про проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Вказаний висновок підтверджується також наявною в матеріалах справи заявою про внесення змін до п.п.5.2.1. договору №053/2373, якою відповідач (аналогічно діючи щодо позивачки) дозволяв ОСОБА_7 , з яким у нього дружні відносини, здавати і знімати з охорони своє помешкання, крім того, ОСОБА_7 , використовує в своїх потребах транспортні засоби відповідача, не будучи членом його сім`ї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, судом не встановлено, що між сторонами у справі дійсно були наявні відносини, що притаманні подружжю, а саме матеріалами справи не підтверджено спільне проживання вказаних осіб, наявність між ними спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, що є обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах.

Вирішуючи даний спір, суд, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивачка зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність факту спільно проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави для застосування положень передбачених ст. 74 СК України, у зв`язку з чим не має підстав вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Така правова позиція викладена також, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 369/3338/17.

На підставі викладеного, оскільки вимога про визнання об`єктом права спільної сумісної власності транспортного засобу - мотоцикла червоного кольору марки Viper V250R-1 (модель V250R-1) за реєстраційним номером НОМЕР_1 є похідною від вищезазначеної, в задоволенні якої відмовлено, суд приходить до висновку про відмову в позові повністю.

За такого, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна набутого позивачкою і відповідачем за час спільного проживання спільною сумісною власністю не підлягає задоволенню, у зв`язку з його недоведеністю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна набутого позивачем і відповідачем за час спільного проживання спільною сумісною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 24.09.2021 року.

Суддя О.В. Саламатін