Справа № 199/4350/21
(2/199/2607/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй, її сину ОСОБА_3 та доньці ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1996 року, а також договору дарування ј частки у праві власності на квартиру від 15.02.2019 року на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Також у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача, відповідач по справі, який понад один рік у квартирі не проживає без поважних причин. Особистих речей відповідач у квартирі не має, участі в оплаті комунальних послуг не приймає.

За таких обставин, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Треті особи до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1996 року № НОМЕР_1 , виданого АТ Нижньодніпровський трубопрокатний завод та договору дарування, посвідченого 15.02.2019 року за реєстром № 138 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Поповою І.В., належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач, як член сімї власника та колишній співвласник квартири, зареєстрований у квартирі, однак у вказаній квартирі не мешкає з 14 травня 2018 року, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджено актом сусідів, засвідченим директором КП «ЖИЛСЕРВІС-5».

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідач по справі не проживає в житловому приміщенні понад рік без поважної причини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,141,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко