Справа № 215/3879/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Квятковський Я.А.,

секретар судового засідання Чернокун Н.Ю.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

встановив:

16.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про стягнення з відповідача недоплаченої одноразової допомоги при звільненні у розмірі 495,67 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.08.2009 по 18.06.2019 у розмірі 54 612 грн., та моральної шкоди, спричиненої не проведенням повного розрахунку, у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування зазначає, що він з 24.02.1972 до 17.08.2009 року працював у відповідача, в подальшому був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. У 2021 року дізнався, що відповідно до Галузевої угоди на 2007-2008 рр., яка була чинна на момент його звільнення, відповідач повинен був сплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку із тим, що він пропрацював на підприємстві більше 20 років. Дана сума становить 18598,05 грн., тобто йому не була сплачено 495,67 грн. Оскільки відповідач не здійснив всіх виплат, передбачених законодавством, позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 18.08.2009 по 08.06.2021 р. за розрахунком: 266,40 грн.*205=54 612 грн., де 266,40 грн.-середньоденна заробітна плата, 205 - кількість робочих днів. Крім того своїми діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн., оскільки позивач пропрацював сумлінно на підприємстві, стягнень не мав, не допускав порушень трудової дисципліни, а відповідач натомість порушив законодавство та не виконав свої обов`язки.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

27.07.2021 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому просить відмовити в позові. Зазначає, що Колективним договором 2007-2008 роки, який був чинний у 2009 році, дійсно передбачена виплата працівникам, які досягли пенсійного віку при виході на пенсію за власним бажанням, одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема від 20 і більше років тримісячна середня заробітна плата працівника (від 55 років жінки, чоловікам від 60 років). На день звільнення позивача йому виповнилось 60 років,при цьому стаж його роботи на підприємстві відповідача склав 37 років 5 місяців 25 днів. У зв`язку з чим наказом від 17.08.2009р. № 144 позивачу була призначена до виплати одноразова допомога при звільненні на пенсію, передбачена п. 7.5 колективного договору на 2007-2008р.р. у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. 17.08.2009р. у день звільнення позивач під підпис був ознайомлений із інформацією про суми, нараховані йому до виплати при звільненні, зокрема про допомогу при виході на пенсію у розмірі 18 596,33 грн, допомога при виході на пенсію була розрахована із середньомісячної заробітної плати позивача 6 198,77 грн. При цьому з жодними претензіями щодо неправильності, неповноти чи несвоєчасності розрахунку пр. звільнені позивач до роботодавця не звертався. 26.03.2021р. позивач звернувся на підприємство з заявою про видачу йому довідки про заробітну плату та розрахункової відомості за серпень 2009 року. Із вказаної довідки вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати позивача за період з 01.06.2009р. по 31.07.2009р. складала 6 364 грн., однак на момент складання вказаної довідки первинні облікові документи, які були підставою для розрахунку середньої заробітної плати позивача для виплати йому одноразової допомоги при звільнені на пенсію у 2009р. не збереглися, у зв`язку з чим встановити причину розбіжності у розрахунках не виявляється можливим. Щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачу зазначає, що не погоджується із твердженням позивача і вважає необхідним звернути увагу суду на очевидну не співмірність визначеного ним розміру середнього заробітку, який на його думку, підлягає стягненню із відповідача, та розміром недоплати одноразової допомоги. Із долучених сторонами доказів вбачається. Що відповідач своєчасно нарахував та виплатив позивачу належні йому при звільнені суми, у тому числі одноразову допомогу при виході на пенсію. Із долученої позивачем розрахункової відомості за серпень 2009 року вбачається, що загальний дохід, нарахований йому при звільненні, складав 24 598,05 грн. Отже, порівняно з цією сумою, розмір недоплати одноразової допомоги (495,67 грн) складає менше 2 %. Оскільки відповідач не порушував законодавства та здійснив всі розрахунки при звільнені тому і підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Позивач ОСОБА_1 в період з 24.02.1972р по 17.08.2009р. перебував у трудових відносинах з ПрАТ "ПівнГЗК", 17.08.2009 звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію з виплатою допомоги в розмірі 18596,33 грн., а.с. 8-10, 12.

Відповідно до довідки ПрАТ «ПівнГЗК» № 541 від 21.04.2021 року, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 становить 37 грн., а середньомісячна 6 364 грн., а.с.11.

Судом не було відхилено жодного доказу, наданого позивачем.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ПГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди.

Відповідно до п. 6. 1 Галузевої Угоди, підприємство повинно виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати.

Водночас, згідно п.7.5 Колективного договору на 2007-2008 роки між генеральним директором та об`єднаним представницьким органом профспілкових комітетів ВАТ "Північний ГЗК", передбачено виплату працівникам після досягнення ними пенсійного віку (для чоловіків - 60 років) одноразової допомоги при виході на пенсію за власним бажанням залежно від безперервного стажу роботи на комбінаті.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 на день звільнення виповнилось 60 років, останній відпрацював на підприємстві відповідача гірничо-металургійного комплексу більше повних 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. При звільнені позивачу була виплачена допомога при виході на пенсію у розмірі 18 596,33 грн., яка була розрахована із середньомісячної заробітної плати позивача 6 198,77 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З матеріалів справи вбачається, середньо місячна заробітна плата позивача становить 6 364 грн.

Таким чином суд приходить до висновку, що згідно п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України, позивачу йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога виходячи з такого розрахунку: 6 364*3=19 092 грн. У звязку з цим суд погоджується з доводами позивача про наявність заборгованості у ПрАТ "ПГЗК" при розрахунку працівника при звільненні в сумі 495,67 грн. (19092-18596,33)

Приписами ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені в ст. 116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу від 17.07.1997 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог ст.41 Конституції України, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Так, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки за період з 18.08.2009по 18.06.2019 р., тобто за 205 робочих днів, у розмірі 54 612 грн. з яким суд погоджується, але оскільки позивачу було недоплачено 495,67 грн., тому суд вважає за можливе зменшити суму заборговнаості з 54 612 грн. до 10 000 грн.

Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз`яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Також, згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд враховує вимоги ст.237-1 КзПП України і положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача, а також характеру і тривалості страждань, стан здоров`я потерпілого, тривалість роботи у відповідача, наявність втрати професійної працездатності та можливість направлення коштів для її своєчасного відновлення.

З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, у цій частині позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Оскільки даний позов має майновий характер - то з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) гривень 67 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при розрахунку у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 908 грн. на користь держави.

В інший частині позову - відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суд подається протягом тридцяти днів з дня його складання до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення складено і підписано 30.09.2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, Тернівський район.

СУДДЯ: