ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7500/21 Справа № 202/4957/20 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 16 червня 2007 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами" складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Вказували, що відповідно до п.п.3.2,3.3 договору клієнт надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 11 000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 05 липня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 18 610,50 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13 086,36 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 474,14 грн.; заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 50 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 16 червня 2007 року, станом на 05 липня 2020 року, у загальному розмірі 18 610,50 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року позов АТ КБ ПриватБанк задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 16 червня 2007 року, яка станом на 05 липня 2020 року становить 13 086,36 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні прострочених відсотків за користування кредитом та пені за прострочення виконання зобов`язання, оскільки надання безоплатного кредиту фінансовою установою не передбачено. При цьому, підстави, порядок та розмір нарахування відсотків та неустойки передбачені в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах, відсутність підпису під вказаними умовами не свідчить про неознайомлення відповідачем із вказаними умовами, відсутності договірних правовідносин або заборгованості, оскільки позичальник підписав анкету-заяву в якій підтвердив факт ознайомлення із вказаними умовами. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що в анкеті-заяви від 16 червня 2007 року окремо зазначено базову процентну ставку в 3% на місяць за користування кредитними коштами. Крім того, відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій окрім іншого визначено розмір відсотків та пені за невчасне погашення заборгованості.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк відповідач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 18 610,50 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 червня 2007 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Станом на 05 липня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 18 610,50 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13 086,36 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 474,14 грн.; заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 50 грн.

Задовольняючи частково позов АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 13 086,36 грн., які, враховуючи факт отримання вказаних коштів та неповернення їх у добровільному порядку, не були повернуті на користь банку. В той же час, зважаючи, що в анкеті-заяві від 16 червня 2007 року процентна ставка не зазначена, як і не визначені умови щодо стягнення на користь банку неустойки у разі порушення позичальником своїх зобов`язань, останній не підлягають стягненню на користь банку. При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 червня 2007 року шляхом підписання анкети-заяви.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегією суддів встановлено, що дійсно відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву, в той же час датою підписання вказаної анкети-заяви є саме 12 травня 2009 року, а не 16 червня 2007 року, як було встановлено судом першої інстанції (а.с.44).

Як вбачається з анкети-заяви від 12 травня 2009 року відповідач виявив бажання отримати кредитну картку Універсальна, 30 днів пільгового періоду із встановленим на ній кредитним лімітом в розмірі 1 000 грн. з базовою процентною ставкою по кредиту в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості, при цьому вказані обставини також не були встановлені судом першої інстанції.

Згідно вказаної анкети-заяви відповідачем 12 травня 2009 року було отримано кредитну картку з реквізитами НОМЕР_1 та пін-код до неї.

Викладене в анкеті-заяві опосередковано підтверджується довідкою про надання кредитних карток відповідачу ОСОБА_1 , з якої вбачається, що дійсно 12 травня 2009 року останньому було надано кредитну карту НОМЕР_1 , строк дії якої закінчується у жовтні 2010 року.

Крім того, 12 травня 2009 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, відповідно до якої встановлено розмір відсотків за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, підстави та порядок стягнення з позивача неустойки у випадку порушення зобов`язання за кредитом.

Також, з метою доведення факту отримання та користування відповідачем кредитними коштами банку, останнім було надано виписку по картковим рахункам відповідача, відповідно до якої вбачається, що 12 травня 2009 року відповідач почав користуватися кредитною карткою з реквізитами НОМЕР_1 .

Таким чином, позивачем доведено факт відкриття карткового рахунку та укладення між сторонами кредитного договору від 12 травня 2009 року. В той же час колегія суддів зауважує, що позивачем не доведено факт наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором, з огляду на наступне.

Як вбачається з дослідженої колегією суддів випискою по картковим рахункам відповідача, 12 травня 2009 року відповідач почав користуватися кредитною картою НОМЕР_1 , при цьому інформація про встановлення на вказаний картковий рахунок кредитного ліміту у відповідній виписці не відображена. В день отримання кредитної картки відповідач здійснив покупку на суму 2,55 грн., в той же час, стан рахунку після вчинення вказаної транзакції є негативним та відображає заборгованість в розмірі 957,09 грн. Загальна сума фактично використаних позичальником коштів складає 91,75 грн. (12 травня 2009 року 2,55 грн., 13 травня 2009 року 41,60 грн., 04 липня 2009 року 20,80 грн., 05 липня 2009 року 20,80 грн. 25 вересня 2009 року 3 грн., 23 жовтня 2009 року 3 грн.). В той же час, відповідачем було внесено на вказаний кредитний рахунок кошти в загальному розмірі 425 грн. (04 червня 2009 року 100 грн., 10 липня 2009 року 150 грн., 20 серпня 2009 року 75 грн., 21 вересня 2009 року 100 грн.). В подальшому, після 23 жовтня 2009 року відповідач вказаним рахунком не користувався.

Наведений вище розрахунок дає підстави дійти висновку, що заборгованість за тілом кредиту відсутня.

Таким чином, зважаючи, що згідно наведеного колегією суддів розрахунку заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня, підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками та неустойки у вигляді пені також відсутні.

Окремо колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2017 року, в той же час матеріали справи не містять відомостей про укладення між сторонами кредитного договору 16 червня 2017 року. Копія відповідного договору в матеріалах справи відсутня.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився порушення норм матеріального права відмовляючи в задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.