Провадження № 2/755/1421/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

за участі відповідача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на її користь заборгованість за договором позики, оформленим у вигляді боргової розписки, датованої 13 липня 2019 року у розмірі

182 487,50 грн.

Позов обґрунтовує тим, що 13 липня 2019 року вона надала в борг ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 7 000,00 доларів США, які остання зобов`язалася повернути їй до 10 грудня

2020 року, про що написала боргову розписку. Однак, до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконала, борг не повернула. ОСОБА_1 виступала поручителем за виконання боргових зобов`язань ОСОБА_4 , що також підтверджується розпискою від 13 липня

2019 року. За умовами розписки ОСОБА_4 взяла на себе зобов`язання у період з серпня

2019 року по грудень 2020 року щомісячно, до 10-го числа кожного місяця, сплачувати по

420,00 доларів США. 08 серпня 2019 року ОСОБА_4 сплатила 500,00 доларів США, проте більше жодного платежу відповідачем не було здійснено. Таким чином, загальний розмір боргу за розпискою від 13 липня 2019 року складає 6 500,00 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 11 грудня 2020 року, складає 182 487,50 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позов, в якому з приводу заявлених позовних вимог заперечувала в повному обсязі, пославшись на таке.

У 2013-2014 році ОСОБА_3 належав автомобіль марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , який вона, через ряд суб`єктивних причин, перереєструвала на чоловіка своєї племінниці - ОСОБА_5 . У липні 2019 року ОСОБА_4 дізналася про те, що ОСОБА_3 має намір продати даний автомобіль, що належить ОСОБА_5 за 7 000,00 доларів США. Оскільки на той час у неї не було такої суми коштів, вона зі своїм чоловіком ОСОБА_6 домовилися з позивачкою придбати вказаний автомобіль в розстрочку та без оформлення відповідного договору. Також домовилися про те, що до того часу, поки вона не віддасть всі кошти за придбаний автомобіль, право власності на нього залишатиметься зареєстрованим за ОСОБА_5 , який надасть їй нотаріальну довіреність на автомобіль. З метою гарантії повернення у майбутньому всієї суми коштів за придбаний автомобіль, її мати - ОСОБА_1 , запропонувала формально написати боргову розписку. Тому, фактично, не отримуючи жодних грошових коштів у борг, ОСОБА_4 написала ОСОБА_3 формальну розписку, а вже 18 липня 2019 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_6 довіреність на автомобіль марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 .

У вересні 2020 року ОСОБА_4 , за допомогою ОСОБА_1 , віддала борг за придбаний автомобіль в повному обсязі, а тому 04 вересня 2020 року ОСОБА_5 виписав на ОСОБА_1 генеральну довіреність на даний автомобіль, оскільки на той час у них не було коштів на його переоформлення, і лише 06 листопада 2020 року ОСОБА_4 оформила право власності на вказаний автомобіль на себе.

На підтвердження вказаних у відзиві обставин, відповідач ОСОБА_4 долучила до відзиву висновок за результатами дослідження з використанням поліграфа від 26 січня 2021 року.

Позивач подала відповідь на відзив, в якому заперечувала з приводу викладених у відзиві доводів відповідача з таких підстав. ОСОБА_3 зазначила, що автомобіль марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , їй ніколи не належав, а тому вона не могла укладати щодо даного нього жодних договорів. Крім того, відповідач сама у відзиві зазначила, що право власності на автомобіль належить ОСОБА_5 . Твердження відповідачки ОСОБА_4 , що її мати ОСОБА_1 віддала борг позивачу за автомобіль, не відповідає дійсності, оскільки вона не мала права отримувати грошові кошти за зазнчений автомобіль, оскільки не була його власником. Крім того, позивач зазначила, що наданий відповідачем висновок за результатами дослідження з використанням поліграфа, є неналежним доказом у справі, оскільки Фізична особа - підприємець ОСОБА_7 не є атестованим судовим експертом та відсутній в реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України. Розписка від 13 липня 2019 року відповідає нормам Цивільного кодексу України, оскільки в ній містяться всі істотні умови договору. По суті розписки ОСОБА_4 є боржником, ОСОБА_1 поручителем, а ОСОБА_3 кредитором, оскільки остання надала грошові кошти ОСОБА_4 з чітким формулюванням в борг. Крім того, відповідачі не спростовують написання особисто боргової розписки від 13 липня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_4 подала заперечення, у яких просила у задоволенні позову відмовити. Зазначала, що ОСОБА_3 у соціальній мережі Фейсбук визнала, що автомобіль марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , фактично належить їй, і за нього ОСОБА_1 зобов`язана сплатити борг у розмірі 5 тис. грн. Боргова розписка була написана з метою придбання зазначеного автомобіля. Крім того, висновок за результатами дослідження поліграфу від 26 січня 2021 року відповідає вимогам письмового доказу, оскільки містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Додатково наполягає на проведенні відповідної судової експертизи з використанням поліграфу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів - ОСОБА_2 , про проведення судової психофізіологічної експертизи з використанням поліграфа, з тих підстав, що ОСОБА_3 не дала своєї згоди на проведення такого дослідження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - ОСОБА_8 , позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідачів - ОСОБА_2 , в судовому засіданні з приводу задоволення даного позову заперечував повним обсягом, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиву на позов та запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Зі змісту розписки, датованої 13 липня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_3 7 000,00 доларів США. Зобов`язувалась щомісячно до 10-го числа кожного місяця, починаючи з серпня 2019 року по грудень 2020 року, виплачувати 420,00 доларів США. Розписка написана власноручно та підписана ОСОБА_4 . Крім того, в даній розписці, відмінним від ОСОБА_4 почерком, записано, що ОСОБА_1 погоджується бути поручителем отриманих від ОСОБА_3 в борг коштів.

Відповідно до дублікату квитанції від 07 серпня 2019 року № 2506786 на рахунок ОСОБА_3 перераховано кошти в розмірі 500,00 доларів США, перерахунок здійснено ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 11 лютого 2021 року. Як стверджує позивач, перерахунок здійснено в рахунок погашення боргу за розпискою.

Згідно із висновком за результатами дослідження з використанням поліграфа від 26 січня 2021 року, свідчення ОСОБА_4 про те, що причиною написання боргової розписки ОСОБА_3 про отримання нею в борг грошової суми в розмірі 7 000,00 доларів США, є купівля автомобіля марки «Opel Vivaro», є достовірними.

З повного витягу є Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності)

18 липня 2019 року ОСОБА_5 видав довіреність ОСОБА_6 на автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 ; строк дії довіреності до 31 грудня 2020 року.

З повного витягу Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності)

04 вересня 2020 року ОСОБА_5 видав довіреність ОСОБА_9 на автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 .

У судовому засіданні було допитано відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які під присягою підтвердили обставини, викладені у відзиву на позов та запереченнях.

Зокрема, ОСОБА_4 - відповідач у справі, як свідок зазначила, що позивач

ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є родичами. Автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , оформлений був на чоловіка племінниці позивачки - ОСОБА_5 . За придбання зазначеного автомобіля грошові кошти вона віддавала поступово. Розписка була написана за ініціативою ОСОБА_1 , проте кошти за цієї розпискою вона не отримувала, оскільки розписка була написана у рахунок забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо оплати вартості автомобіля. Розмір коштів, які залишилось повернути ОСОБА_3 складає

5 тис. грн, решту - повернули. У соціальній мережі Фейсбук ОСОБА_3 написала про обставини придбання автомобіля, проте надалі цей допис видалила, з якою метою сказати не може. 13 липня 2019 року ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та відповідачі поїхали у м. Черкаси на автомобілі ОСОБА_6 . Автомобіль не належав ОСОБА_3 , власником автомобіля був ОСОБА_5 , який у подальшому дав доручення ОСОБА_6 . Проте надати письмові докази на підтвердження викладеного не може, при цьому надає згоду на проведення дослідження з використанням поліграфа.

ОСОБА_1 - відповідач у справі, як свідок зазначила, що кошти у розмірі 7 000 дол. США за борговою розпискою не отримувала, при цьому вона особисто виступила ініціатором її написання. Автомобіль «Opel Vivaro», зареєстрований був на ОСОБА_5 . У рахунок погашення вартості автомобіля вона заплатила в банку певну суму коштів, але розмір зазначити не може, не пам`ятає. Грошові кошти віддавалися готівкою, повернули всю вартість автомобіля. Кошти повертала особисто в руки ОСОБА_3 . Оскільки автомобіль був зареєстрований на

ОСОБА_5 , а тому саме ним і видано довіреність ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_4 мала намір укласти договір купівлі-продажу автомобіля, а не придбати його на підставі довіреності. Вважає, що вона та ОСОБА_4 придбали автомобіль, за який повністю розрахувались. Генеральна довіреність була виписана після погашення боргу. ОСОБА_3 деякий час проживала у її будинку. Проте надалі почала проживати з іншим чоловіком, який став ініціатором цього штучно створеного позову. У листі соціальної мережі Фейсбук чітко зазначено, що ми ще не повернули 5 тис. грн за автомобіль «Opel Vivaro», проте цей допис позивач видалила, з якою метою - не відомо.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він та ОСОБА_1 проживають однією сім`єю. Спірна боргова розписка була написана за ініціативою відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_3 зауважила, що грошові кошти за автомобіль їй слід повертати при особистих зустрічах готівкою, а не через банківські операції. Залишок неповернутих коштів складає

5 тис. грн. За придбаним автомобілем «Opel Vivaro», який знаходився у дворі будинка

ОСОБА_3 , до м. Черкаси покупці іхали на іншому автомобілі - Шевроле. На кого був оформлений автомобіль не знає, проте раніше на ОСОБА_5 . Розписка писалась відповідачем. Грошові кошти не бралися за цією розпискою. ОСОБА_5 надав довіреність і передав автомобіль. Після сплати коштів за автомобіль ОСОБА_5 дав генеральну довіреність. На кого оформлена генеральна довіреність він не знає. ОСОБА_3 деякий час жила у нас з ОСОБА_1 . Наразі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявні судові спори, проте раніше у них були нормальні відносини. Я був присутнім під час написання розписки.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він та ОСОБА_4 проживають разом. Ними обговорювалось питання придбання автомобіля. Оскільки ОСОБА_3 планувала продати автомобіль «Opel Vivaro», то вони вирішили його придбати у розстрочку. Оскільки за автомобілем слід було їхати до м. Черкаси, то на іншому автомобілі - Шевроле, він

( ОСОБА_6 ), відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_10 поїхали до міста Черкаси. Там була написана розписка про придбання автомобіля за погодженою між сторонами ціною. Забравши автомобіль, який належав ОСОБА_5 , останній виписав довіреність

ОСОБА_6 , після погашення боргу автомобіль був переоформлений. Дата, що зазначена у розписці - 13 липня 2019 року, відповідає даті її написання. Розписка писалась у присутності ОСОБА_10 , проте коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у ОСОБА_3 не брали. Автомобіль забрали одразу, поїхали на ньому. Державний номерний знак не змінювався. Автомобіль був оформлений на ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 , оскільки вони є родичами, ОСОБА_5 є зятєм ОСОБА_3 . Машину отримали на підставі генеральної довіреності, виписаної на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду

від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі

№ 501/1773/16-ц.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, яка в обумовлений договором строк ОСОБА_3 не повернута. Доказів, які б підтверджували безгрошовість договору позики, відповідачем не надано.

Посилання відповідачів на те, що розписка була написана формально, з метою забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення коштів за придбаний автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , є безпідставним, оскільки придбаний ОСОБА_4 автомобіль належав особі, відмінній від позивача - ОСОБА_5 , і ОСОБА_3 не мала правових підстав розпоряджатися автомобілем. Не будучи власником автомобіля, ОСОБА_3 також не могла бути і стороною договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Крім того, такі доводи відповідачів не свідчать про те, що написанню боргової розписки від 13 липня 2019 року не передував факт отримання коштів у борг. У борговій розписці також не зазначено про передачу ОСОБА_4 у власність чи користування будь-якого майна, в даному випадку автомобіля, а тому немає підстав для взаємозв`язку між договором позики (написанням розписки) та договором купівлі - продажу зазначеного автомобіля (написанням довіреності).

Крім того, у разі написання розписки про отримання коштів, боржник після повернення коштів має право вимагати повернення і розписки, а у разі відсутності такої - вимагати написання відповідної розписки про повернення коштів. Оригінал розписки від 13 липня 2019 року наявний у кредитора, боржнику не повернутий, що свідчить про невиконання боргових зобов`язань відповідачів перед позивачем.

Суд критично оцінює покази допитаних у судовому засіданні свідків щодо правової природи написання боргової розписки, оскільки свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є відповідачами у справі і заінтересовані у вирішенні даного спору, а свідки ОСОБА_10 ,

ОСОБА_6 є особами, які спільно проживають із відповідачами, відповідно - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Таким чином, судом встановлено факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором (борговою розпискою від 13 липня 2019 року), на вказаних у розписці умовах.

Натомість відповідачі свої договірні зобов`язання за договором позики не виконали, і не повернули позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Згідно із частинами першою-другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У розписці зазначено, що ОСОБА_1 погоджується бути поручителем отриманих ОСОБА_4 від ОСОБА_3 в борг коштів, а тому є солідарним боржником за невиконаним позичальником борговим зобов`язанням.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене вище, сума позики в розмірі 6 500,00 доларів США, що станом на 11 грудня 2020 року за курсом Національного Банку України еквівалентно 182 487,50 грн, підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в повному розмірі, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 824,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 208, 525, 526, 527, 545, 554, 626, 629, 638 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти за борговою розпискою в розмірі 182 487,50 грн (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят сім гривень 50 коп).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі

912,45 грн (дев`ятсот дванадцять гривень 45 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі

912,45 грн (дев`ятсот дванадцять гривень 45 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду виготовлено 27 вересня 2021 року.

Суддя О.О. Хромова