Провадження № 22-ц/801/1959/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 рокуСправа № 127/34109/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року, ухвалене у примі-щенні суду в м. Вінниці за головування судді Воробйова В. В., повний текст якого складений 08 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. З 21 лютого 2006 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, розірваному рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2016 року. Від спільного проживання у подружжя народилося твоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на-родження. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою, їхньою матір`ю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1500,00 гривень щомісячно. Внаслідок девальвації національної валюти зросли ціни на товари та послуги, у зв`язку з чим витрати на забезпечення дітей харчуванням, лікуванням, одягом, з оплати навчання, гуртків значно збільшилися. Відповідач проживає окремо, покладені на нього батьківські обов`язки не виконує, не бере участі у вихованні дітей, не надає ма-теріальної допомоги. Стверджуючи, що встановлений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для належного забезпечення дітей усім необхідним, ОСОБА_1 просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дітей у розмірі 4500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з індек-сацією, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття.

У даній справі 17 червня 2020 року було ухвалене заочне рішення про задо-волення позову частково, збільшений розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року у цивільній справі № 127/5424/17, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 4500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, яка підлягає індексації відповідно до закону, з моменту набрання рішенням суду за-конної сили до досягнення ОСОБА_5 повноліття. В решті позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір в роз-мірі 768,40 гривень. Це заочне рішення за заявою ОСОБА_4 ухвалою Він-ницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року скасоване.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року, ухваленим за результатом перегляду судом власного заочного рішення від 17 червня 2020 року, позов задоволений частково. Збільшений розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 12 квітня 2017 року у цивільній справі № 127/5424/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до розміру 4500,00 гривень що-місячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповід-ного віку, який підлягає індексації відповідно до закону, з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_3 повноліття. У решті позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 в до-хід держави 768,40 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 01 липня 2021 року, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. ОСОБА_2 вважає рі-шення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування усіх обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та про-цесуального права. Скаржник зазначає, що окрім сплачуваних аліментів він до-помагає дітям матеріально, продуктами, оплачує їм вартість мобільного зв`язку, спортивних секцій, витрати на лікування, що не заперечувалося позивачкою. Син ОСОБА_4 узагалі проживає разом із скаржником та знаходиться на йо-го повному утриманні. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до не-правильного застосування судом першої інстанції положень статей 192, 182 СК України щодо збільшення розміру аліментів на підставі збільшення прожитко-вого мінімуму для дітей відповідного віку. Судом не враховано ненадання пози-вачкою доказів про те, що майнове становище відповідача поліпшилося і він має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того ОСОБА_2 вказує, що визначена судом сума аліментів у 4500,00 гривень перевищує половину його доходу, отримувана ним заробітна плата є нерегулярною, а май-новий стан унеможливлює сплату аліментів у більшому розмірі.

Користуючись визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 26 серпня 2021 року правом ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , де, не погоджуючись з доводами скарги, зазначає, що її мотиви не відповідають дійсним обставинам справи, є надуманими. Аліменти відповідачем узагалі не сплачуються, внаслідок чого збільшилася заборгова-ність за аліментами. На даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного матеріального утримання трьох дітей. Оскільки з часу ухвалення судом рішення законодавчо збільшений прожитковий мінімум для дітей відпо-відного віку, то розмір аліментів підлягає збільшенню. Відповідачем не надано доказів неможливості для нього сплачувати аліменти у більшому розмірі, як і доказів щодо спроб брати участь у вихованні дітей.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши та проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази та доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного су-дового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК Украї-ни, воно є незаконним, ухваленим всупереч норм матеріального права, що регу-люють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому оскар-жуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. Від спільного прожи-вання у шлюбі сторін у справі народилося троє неповнолітніх на даний час дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання трьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2017 року до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Згідно довідки Приватного підприємства «Бокуд» від 18 жовтня 2019 року № 3777 позивачка разом з дітьми зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_1 . Син сторін у справі ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 є вихованцями Комунального закладу «Вінницька обласна ДЮСШ з футболу Блохіна та ОСОБА_7 », донька ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку в офтальмолога.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись нор-мами стате 182, 192 СК України, якими обгрунтовувала свої вимоги ОСОБА_1 , дійшов висновку, що обставини, викладені позивачкою в обґрунтування позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, є підтвердженими, у зв`яз-ку з чим визначений раніше судом розмір аліментів не здатний забезпечити мінімальні потреби дітей та сприяти їх повноцінному розвитку, тому сума алі-ментів у розмірі 4500,00 гривень щомісячно буде обґрунтованою та законною. Суд визнав можливим збільшення розміру аліментів, зважаючи на рівні обов-язки батьків щодо утримання дітей, враховуючи матеріальні можливості плат-ника аліментів, його працездатність та відсутність інших утриманців. При цьо-му суд з огляду на пояснення відповідача про непрацевлаштованість з січня 2020 року зауважив, що ним не надано належного та допустимого доказу щодо неможливості працевлаштування з указаного часу, а також перебування на об-ліку у центрі зайнятості як безробітнього.

Однак з висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повному обсязі погодитися не може, беручи до уваги наступне.

Статтею 51 Конституції України, статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна ди-тина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, відповідно до законів України несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ ( 78912 ), що набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної ди-тини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батько ( -ки ) або інші особи, які ви-ховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким прожи-ває дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ( частини третя статті 181 СК України ).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зго-дом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погір-шення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передба-чених цим Кодексом. Тобто за змістом цієї норми закону суд може змінити ра-ніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або по-ліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодек-сом. Разом з тим, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, суд зобов`язаний з`ясувати наявність обставин, визначених статтею 192 СК Украї-ни, які є підставою для зміни розміру аліментів, зокрема зміну матеріального та сімейного стану як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліп-шення їх здоров`я.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті двадцять третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про засто-сування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визна-чений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріаль-ного чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, єдиними підставами своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила зростання цін на товари та послуги, витрат на навчання та додаткові заняття дітей, а також збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість доказів в обґрунтування обставин для збільшення розміру аліментів позивачкою не на-дано. Так на вимогу статті 192 СК України нею не наведено, не обґрунтовано та не підтверджено належними і допустимими доказами обставин щодо змін у її матеріальному чи сімейному стані, погіршення її здоров`я та не доведено ана-логічних обставин відносно платника аліментів. Таким чином позивачкою не доведено, а відповідно судом і не встановлено зміни фактичних обставин щодо стану, який існував на момент стягнення аліментів. Суд першої інстанції по-милково не врахував зазначених обставин, вищезазначених норм матеріального права, якими обгрунтовані позовні вимоги, та дійшов безпідставного висновку щодо необхідності зміни розміру аліментів, а саме їх збільшення.

Колегія суддів критично оцінює наведені позивачкою підстави для зміни розміру аліментів, оскільки варто зауважити, що підвищення цін зачіпає інте-реси всіх громадян України, зазначене впливає як на майновий стан позивачки, так і відповідача у справі, а сама зміна законодавцем прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку ( мінімального розміру аліментів, які рідлягають стяг-ненню з платника аліментів на одну дитину ) не є підставою відповідно до норм статті 192 СК України для збільшення, зміни розміру стягуваних аліментів ( постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 61-51сво18 ).

Крім того, і це важливо, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів витрати позивачки на додаткові заняття ( гуртки ), навчання дітей, оскільки за своєю суттю ці витрати є додатковими витратами на їх утримання. Наявність таких обставин є підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з ви-могою про компенсацію у передбаченому законом порядку батьком дітей таких витрат за доведеності матір`ю їх понесених на дітей. Але ці обставини не є під-ставою для збільшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів.

Належить окремо звернути увагу на помилковість суду першої інстанції при присудженні аліментів у твердій грошовій сумі визначати їх у розмірі не мен-шому за 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, ос-кільки такий мінімальний розмір аліментів можливий при їх визначенні у частці від доходів платника аліментів. У випадку присудження аліментів у твердій грошовій сумі повинно йтися про щорічну індексацію таких коштів відповідно до закону ( стаття 184 Сімейного кодексу України ).

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним підкреслити, що дійсно і безумовно сплата ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у сумі 1500,00 гривнь щомісячно не може визнаватися у теперішій час достатнім їх утриманням зі сторони одного з батьків. Посилання відповідача на відсутність у нього можливості надавати власним дітям належного розміру утримання не фігурує в переліку визначених законом обставин, які враховують-ся судом при визначенні розміру аліментів. Така обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дітей, він зобов`язаний відшуковувати законну можливість належного утримання власних дітей, ураховуючи стан здоров`я, який дозволяє працювати.

Разом з тим ОСОБА_1 обраний такий спосіб захисту її інтересів з утри-мання дітей, який, наразі, залишається нею не обгрунтованим та не доведеним.

При цьому, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження ( зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку ( доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13). Важливою є необхідність розуміти та відрізняти між собою по-няття розміру аліментів та способу їх стягнення, що не взято до уваги, не врахо-вано ОСОБА_1 . У випадках, вказаних у статті 192 Сімейного кодексу України до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів може звер-нутися як стягувач, так і платник аліментів. У той же час статтею 181 цього Ко-дексу визначаються способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей, а частина третя цієї статті вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представ-ників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, ви-значений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Ураховуючи, як зазначалося вище, обраний позивачкою спосіб захисту її ін-тересів, недоведеність, необгрунтованість заявлених вимог, рішення суду пер-шої інстанції на задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 підлягає скасу-ванню з ухваленням нового рішення.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змі-нює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Зважаючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з урахуванням звільнення ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про судо-вий збір» від сплати у дохід держави судового збору, понесені відповідачем су-дові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягають компен-сації за рахунок держави.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Судовий збір в сумі 1 152,60 гривні ( одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 коп. ), сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної скар-ги, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Мі-ністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський