Справа № 942/939/21
Провадження № 22-ц/810/663/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Новопсковської селищної ради Луганської області в особі служби у справах дітей Новопсковської селищної ради

на ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 07 липня 2021 року ухваленого судом у складі судді Стеценко О.С. в приміщенні того ж суду

у справі про позбавлення батьківських прав

учасники справи:

позивач - Новопсковська селищна рада Луганської області в особі служби у справах дітей Новопсковської селищної ради

відповідач - ОСОБА_1

встановив:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив позбавити батьківських прав громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 відносно неповнолітньої ОСОБА_2 .

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 07 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі за вказаним вище позовом, одночасно позивачу роз`яснено, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, просить її скасуватита направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги, висновки суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі є помилковими; постановляючи оскаржувану ухвалу, судом в порушення вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України не зазначено до юрисдикції якого суду віднесений розгляд даної справи; помилковими є посилання суду на ст. 31 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994), оскільки предмет даного спору не стосується встановлення і заперечення батьківства або материнства, при цьому судом безпідставно не враховано, що відповідачка ОСОБА_1 має місце проживання на території України, а також те, що неповнолітня дитина ОСОБА_2 відносно якої позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав постійно проживає на території України, що скаржник вважає свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Правом на відзив відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

Сторони в судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції керувався статтею 31 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994) і виходив з того, що оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_2 за народженням є громадянкою Російської Федерації, то до даних правовідносин повинно бути застосовано законодавство Російської Федерації, як Договірної сторони, громадянином якої дитина є за народженням, томуданий позов не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства України.

Такий висновок суду першої інстанції, колегія суддів вважає помилковим, виходячи з такого.

За ч.ч.2 - 5 статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ; застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України ; застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права , норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародним договором, який регулює правові відносини у сімейних справах між Російською Федерацією та Україною є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.

Статтею 31 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994) передбачено, що встановлення і заперечення батьківства або материнства визначається за законодавством Договірної Сторони, громадянином якої дитина є за народженням.

Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача щодо якої просить ухвалити рішення.

Предметом даного спору є позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Отже, слушним є довід апеляційної скарги про те, що є помилковими посилання суду на ст. 31 Конвенції, оскільки предмет даного спору не стосується встановлення і заперечення батьківства або материнства.

Статтею 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно

проживають діти.

Неповнолітня дитина ОСОБА_2 відносно якої позивач просить позбавити відповідачку ОСОБА_1 батьківських прав постійно проживає на території України.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого не вірно застосував наведені вище норми, що є визначальним для правильного вирішення процесуального питання.

Отже, висновок суду про те, що оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_2 за народженням є громадянкою Російської Федерації, то до даних правовідносин повинно бути застосовано законодавство Російської Федерації, як Договірної сторони, громадянином якої дитина є за народженням, іданий позов не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства України є помилковим.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;3) невідповідність висновків суду обставинам справи;4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання вказаних вище вимог, оскільки питання про можливість відкриття провадження належним судом у справі вирішено з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали із порушенням прав скаржника на вільний доступ до правосуддя та до належного суду, тому на підставі п. 6 ст. 374 ЦПК України оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Новопсковської селищної ради Луганської області в особі служби у справах дітей Новопсковської селищної ради задовольнити.

Ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 07 липня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 24 вересня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова