КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9413/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року місто Київ

справа №753/5558/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М.О., у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на її користь:

страхове відшкодування в розмірі 64379,97 грн.;

пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 12732,91 грн.;

3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1301,71 грн.;

інфляційні витрати у розмірі 577,99 грн.;

понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , рухаючись по вулиці Велика Житомирська у місті Радомишль Житомирської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , внаслідок чого велосипедист ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер в приміщенні Радомишльської ЦРЛ.

Вказувала, що відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована згідно полісу АМ 7494676 в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Зазначала, що 28 березня 2019 року на адресу ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_7 та неповнолітніх дітей загиблого ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в результаті чого в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» зареєстровано страхову справу №19-32-5791.

Посилалася на те, що 01 липня 2019 року до вказаної заяви долучено постанову про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2019 року.

Вказувала, що загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 178704 грн., з яких 44676 грн. - моральна шкода, 134028 грн. - відшкодування на утримання неповнолітніх дітей.

Зазначала, що 18 липня 2019 року страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим у розмірі 83608,28 грн., що включає відшкодування моральної шкоди - 44676 грн., відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника - 38932,28 грн.

Посилалася на те, що наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітніх дітей загиблого у розмірі 95095,72 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватися в період з серпня 2019 року по квітень 2022 року - для сина ОСОБА_2 та з серпня 2019 року по жовтень 2020 року - для доньки ОСОБА_4 .

Вказувала, що у подальшому ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно затвердженого графіку виплат, проведено щомісячні виплати страхового відшкодування на утримання дітей: для ОСОБА_2 - 11170 грн. за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року, для ОСОБА_4 - 19545,75 грн. за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року.

Зазначала, що рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітніх дітей загиблого, суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилалася на те, що ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» всупереч ст.27.2 та ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснено виплату страхового відшкодування на утримання дітей одноразово у розмірі 38932,28 грн., що є незаконним, оскільки вказана сума є меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат.

Вказувала, що зважаючи на те, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше 90 днів, а потерпіла так і не отримала належного страхового відшкодування в результаті втрати годувальника, страховик на підставі п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний сплатити потерпілій пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми боргу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітніх дітей загиблого, суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідачем порушено права дітей.

Зазначала, що судом не наведено підстав та не надано юридичної оцінки мотивів, якими він керувався ухвалюючи рішення.

Посилалася на те, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить норми де встановлено, що страхове відшкодування страховиком може бути виплачено частинами, а також не передбачає можливості розтермінування або відтермінування виплати відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого, тому відповідач повинен виплатити страхове відшкодування одноразовою виплатою.

14 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказував на те, що аналіз ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свідчить про те, що відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого у вигляді одноразової виплати є правом страховика, а не його обов`язком.

05 липня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року.

Представник позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» Собуцька Я.Ю. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у її відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов'язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Також вказував на те, що відповідач здійснює позивачу виплату страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіку страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування до досягнення дітьми повноліття, тому права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 12.30 год. в м. Радомишль по вул. Великій Житомирській поблизу буд. №88, під час здійснення випередження відбувся наїзд автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок вказаної ДТП велосипедист ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких цього ж дня помер в Радомишльській ЦРЛ.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 25 жовтня 2018 року зареєстровано кримінальне провадження №0000559 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Факт смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02 листопада 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 27 квітня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 березня 2011 року.

Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою слідчого Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області майора поліції Недашківського В.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000559 від 25 жовтня 2018 року за ч.2 ст.286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно полісу № АМ7494676.

28 березня 2019 року на адресу ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» представником позивача - директором ТОВ «ЮК «Центр автовиплат Поліс» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_7 та неповнолітніх дітей загиблого ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в результаті чого в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» зареєстровано страхову справу №19-32-5791.

Листом від 26 квітня 2019 року №09-02-09/3858 ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» повідомила, що до надання рішення, що набрало законної сили у справі за фактом ДПТ від 25 жовтня 2018 року у страхової компанії не має правових підстав для виплати страхового відшкодування.

01 липня 2019 року представником позивача - директором ТОВ «ЮК «Центр автовиплат Поліс» до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було направлено заяву про долучення доказів, а саме постанови про закриття кримінального провадження №0000559.

Листом від 23 серпня 2019 року №09-02-16/8399 ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» повідомило, що згідно страхового акту №ОЦВЗ-Ч-19-32-5791/4 та страхового акту №ОЦВЗ-Ч-19-32-5791/5, страховою компанією прийнято рішення про виплату страхового відшкодування:

ОСОБА_2 у розмірі 67014 грн. (на утримання), що буде сплачуватися щомісячно у період з липня 2019 року по квітень 2022 рокузгідно долученого графіку виплат,станом на 18 липня 2019 року та 20 серпня 2019 року страховиком здійснено виплату на утримання ОСОБА_2 у загальному розмірі 15366,03 грн.;

ОСОБА_4 у розмірі 67014 грн. (на утримання), що буде сплачуватися щомісячно у період з липня 2019 року по жовтень 2020 рокузгідно долученого графіку виплат, станом на 18 липня 2019 року та 20 серпня 2019 року страховиком здійснено виплату на утримання ОСОБА_4 у загальному розмірі 27922,50 грн.

Також у листі зазначено, що відповідно до страхових актів №ОЦВЗ-19-32-5791/1, №ОЦВЗ-19-32-5791/2, №ОЦВЗ-19-32-5791/3 ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 18 липня 2019 року здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_7 в рівних частинах у загальному розмірі 44676 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказувала на те, що 18 липня 2019 року страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим у розмірі 83608,28 грн., що включає відшкодування моральної шкоди - 44676 грн., відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника - 38932,28 грн. У подальшому ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно затвердженого графіку виплат, проведено щомісячні виплати страхового відшкодування на утримання дітей: для ОСОБА_2 - 11170 грн. за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року, для ОСОБА_4 - 19545,75 грн. за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 вказаного Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Пунктом 41.1 статті 41 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Виходячи з вищезазначених норм права, колегія суддів звертає увагу, що у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі №747/522/19, від 09 червня 2021 року у справі №440/510/19.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про те, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом страховика, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки, положення ЦК України по відношенню до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами, не передбачена.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча вказаним Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»страхового відшкодування на утримання дітей загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у повному обсязі однією виплатою відповідають вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно страхового акту №ОЦВЗ-Ч-19-32-5791/4 та страхового акту №ОЦВЗ-Ч-19-32-5791/5, страховою компанією прийнято рішення про виплату страхового відшкодування: ОСОБА_2 у розмірі 67014 грн. (на утримання), що буде сплачуватися щомісячно у період з липня 2019 року по квітень 2022 року згідно долученого графіку; ОСОБА_4 у розмірі 67014 грн. (на утримання), що буде сплачуватися щомісячно у період з липня 2019 року по жовтень 2020 рокузгідно долученого графіку.

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до суду апеляційної інстанції були надані платіжні доручення про сплату страхового відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 згідно графіку.

З наданих страховою компанією платіжних доручень вбачається, що ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» виплатила повністю страхове відшкодування ОСОБА_4 згідно страхового акту №ОЦВЗ-Ч-19-32-5791/5 від 17 липня 2019 року у загальному розмірі 67014 грн. щомісячними платежами за період з липня 2019 року по жовтень 2020 року (включно).

На користь ОСОБА_2 за період з липня 2019 року по вересень 2021 року (включно) відповідачем щомісячними платежами було виплачено 56094,03 грн.

Оскільки розтермінування виплати страхового відшкодування суперечить положенням спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 12557,97 грн. (67014 грн. (нараховано) - 56094,03 грн. (виплачено).

Доводи відповідача щодо правомірності розтермінування виплати страхового відшкодування не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони суперечать положенням Закону №1961-IV, якими визначено строки, порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Посилання відповідача на те, що одноразова виплата страхового відшкодування є його правом, а не обов'язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, колегія суддів відхиляє, оскільки як вже зазначалося, положення ЦК України по відношенню до Закону №1961-IV є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, ніж Закон №1961-IV, положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №326/440/19 (провадження № 61-17499св19) є помилковими, оскільки у вказаній справі встановлені не подібні фактичні обставини.

Оскільки на час ухвалення судом першої інстанції ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»виплатила на користь ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_4 частинами всю суму страхового відшкодування, а відтак підстав для задоволення вимог про стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_4 суми страхового відшкодування однією виплатою не має.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила також стягнути з відповідача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 12732,91 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1301,71 грн. та інфляційні витрати у розмірі 577,99 грн. за період з 18 липня 2019 року по 19 березня 2020 року.

Згідно з ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Вказана норма також є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання обов'язків страховиком своїх обов'язків по сплаті страхового відшкодування, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2019 року на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, а 01 липня 2019 року до вказаної заяви долучено постанову про закриття кримінального провадження, отже страховик протягом 90 днів у визначений ст.36.2 Закону термін зобов`язаний був сплатити повну суму страхового відшкодування, однак цього в належному розмірі не зробив.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А тому страховик за період з 18 липня 2019 року по 19 березня 2020 року на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом остання діяла в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , оскільки останні були неповнолітні.

Однак, як станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 досягла повноліття, а отже набула цивільної процесуальної дієздатності.

Оскільки на час звернення до суду з даним позовом відповідач не виплатив страхове відшкодування, яке становило суму на: ОСОБА_4 - 22338 грн., на ОСОБА_2 - 42041,97 грн., отже саме з цих сум вираховується пеня, 3% річних та інфляційні втрати за період з 18 липня 2019 року по 19 березня 2020 року.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою:RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q- кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Таким чином, страховик за період з 18 липня 2019 року по 19 березня 2020 року на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити на користь:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 пеню у розмірі 8314,77 грн., 3% річних у розмірі 849,87 грн., інфляційні втрати у розмірі 197,14 грн.;

ОСОБА_4 пеню у розмірі 4417,95 грн., 3% річних у розмірі 451,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 380,85 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15000 грн.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, ордер на надання правничої правової допомоги на ім'я адвоката Качмар А.І.

При цьому, стороною позивача не було надано доказів здійснення витрат на правничу допомогу адвоката, а саме не надано: договір про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Качмар А.І., детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатами із зазначенням часу їх виконання та вартість робіт, що сплачена ОСОБА_1 , актів прийому-передачі виконаних робіт.

З огляду на вищевикладене, правових підстав для стягнення з відповідача понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», місцезнаходження: місто Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 страхове відшкодування у розмірі 12557 грн. 97 коп., пеню у розмірі 8314 грн. 77 коп., 3% річних у розмірі 849 грн. 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 197 грн. 14 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», місцезнаходження: місто Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 пеню у розмірі 4417 грн. 95 коп., 3% річних у розмірі 451 грн. 84 коп., інфляційні втрати у розмірі 380 грн. 85 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», місцезнаходження: місто Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, в дохід держави судові витрати в розмірі 2102 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: