№ 336/5454/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Мойсеєвої Г.В., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Габуєва Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження із повідомленням (викликом сторін) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вказаним позовом, який обгрунтований наступним.

ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 17.05.2013. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшувався.

Відповідачем неналежним чином виконуються умови договору щодо погашення кредиту та інших передбачених договором платежів, станом на 09.09.2020 у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 67 166,05 грн., яка складається з такого:

- 48 896,75 грн. заборгованість за тілом кредиту, яка є простроченою;

- 18 269,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками,

та не сплачена на день звернення позивача до суду.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

Ухвалою від 06.08.2021 скасовано заочне рішення у справі.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, як сторона у справі.

Зазначає, що рішенням суду у справі № 336/3989/19 розірвано договір № SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року, що був укладений між ОСОБА_1 , та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», припинено нарахування по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів за миттєвими розстрочками № 8871, №8872 та 8873, на загальну суму 51000,00 грн. та заборгованості по ним, які були оформлені на позивача 20.07.2018 року та скасовано раніше нараховані платежі та заборгованість по ним, зобов`язано АТ КБ Приватбанк здійснити перерахунок сплачених коштів за період з 20.07.2018 по 21.12.2019 на № 460238 в розмірі 23617,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDNWFC7 від 12.09.2014.

Як випливає із наданого позивачем розрахунку, АТ КБ Приватбанк визначених судом дій не вчинило, перерахунок не здійснило. Навпаки, позивач включив до розрахунку заборгованості суми, нараховані за кредитними картками № 021579 та № 460238, які видавалися на підставі іншого кредитного договору, а саме №SAMDNWFC7 від 12.09.2014.

Вважає, що зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо картки НОМЕР_2 , то позовні вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, тому просить застосувати вимоги ст. 257 ЦК України.

У відзиві викладено клопотання про поновлення строку на його подачу, яке підлягає задоволенню, адже пропуск строку обумовлений поважною причиною - для захисту своїх інтересів позивач звернувся до центру з надання безоплатної вторинної допомоги.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовної заяви, з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення.

Під час ухвалення рішення суд відповідно до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року (справа № 336/3989/19; провадження № 2/336/299/2020 - за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору) встановлено, що 12.09.2014 р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № SAMDNWFC7, на підставі якого отримано картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 3000 гривень, відсоткова ставка 3,5 % річних. Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що факт перебування сторін у договірних відносинах на підставі вказаного договору визнано сторонами, і в силу ч. 1 ст.82 ЦПК України цей факт доказуванню не підлягає.

Судовим рішенням також встановлено, що 20.07.2018р. внаслідок дій третіх осіб з картки ОСОБА_1 було знято кредитні кошти в розмірі 66 715,00 грн., що підтверджено випискою по рахунку № НОМЕР_3 (угода № SAMDNWFC7), а також 20.07.2018 р. одночасно зі зняттям коштів без відома позивача було збільшено кредитний ліміт по карті до 23000,00 грн. та на рахунок позивача № НОМЕР_3 підключено послугу «Миттєва розстрочка» на загальну суму 51000 грн. (договір № 8871, № 8872 та № 8873 на 17000 грн. кожен).

Вищевказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано кредитний договір № SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року, що був укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» . Припинено нарахування по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів за миттєвими розстрочками № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 та 8873, на загальну суму 51000,00 грн. та заборгованості по ним, які були оформлені на позивача 20.07.2018 року та скасовано раніше нараховані платежі та заборгованість по ним. Зобов`язано відповідача Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів за період з 20.07.2018 року по 21.12.2019 року на картку/рахунок № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_7 , Одержувач/призначення платежу ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_8 , Банк одержувача АТ КБ «ПриватБанк», Київ, Україна, ЄДРПОУ одержувача ) в розмірі 23617,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року (а.с. 119-121).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року (справа № 336/3989/19; провадження № 22-ц/807/1931/20) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року у цій справі залишено без змін (а.с. 122-124).

Постановою Верховного суду від 05 квітня 2021 року (справа № 336/3989/19; провадження № 61-13978св20) касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 рокута постанова Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року залишені без змін (а.с. 125-131).

Згідно ч. 2 статті 273 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частиною 1 статті 384 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

За змістом частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, з 20 серпня 2020 року (з дня прийняття) постанова Запорізького апеляційного суду і рішення суду першої інстанції набрали законної сили.

Відповідно до частини 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно з частиною 3 статті 653 ЦК України в разі, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За умов існування судового рішення про розірвання кредитного договору, яке набрало законної сили, АТ КБ «Приватбанк» з 20 серпня 2020 року не має права проводити будь-які нарахування за кредитним договором № SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року та зазначеними в судовому рішенні кредитними картками.

Проте, 22.09.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.05.2013 року у розмірі 67 166,05 грн. станом на 09.09.2020 року, яка складається з наступного:

- 48 896,75 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 18 269,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Доказів щодо існування кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 17.05.2013 року позивач не надав.

Надана позивачем у якості доказів анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17.05.2013 року не свідчить про укладання кредитного договору № б/н між сторонами від 17.05.2013 р. (а. с. 18).

Наданий позивачем письмовий доказ виписка за договором № б/н станом на 11.09.2020 р. свідчить лише про те, що у період часу з 17.05.2013 року по 06.09.2014 року ОСОБА_1 користувався карткою № НОМЕР_2 , дата відкриття якої 17.05.2013 р. В подальшому з цієї картки проводилося тільки списання щомісячного платежу за страховку «Захист на кожен день» - у розмірі 10 грн. кожного місяця (до закінчення терміну дії картки у жовтні 2015 року).

Крім того, з цього письмового доказу видно, що з 12.09.2014 року ОСОБА_1 став користуватися іншими картками в зв`язку з укладенням кредитного договору № SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року (а. с. 57-81).

Таким чином, позовні вимоги фактично ґрунтуються на існуванні кредитних відносин і грошових зобов`язань між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 не за кредитним договором № б/н від 17.05.2013 року, а за кредитним договором № SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року.

Проте, на день подачі позову вже існувало таке, що набрало законної сили, судове рішення, яким було розірвано договір № SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року, що був укладений між ОСОБА_1 , та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», припинено нарахування по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів за миттєвими розстрочками № 8871, № НОМЕР_6 та 8873, на загальну суму 51000,00 грн. та заборгованості по ним, які були оформлені на позивача 20.07.2018 року та скасовано раніше нараховані платежі та заборгованість по ним, зобов`язано АТ КБ Приватбанк здійснити перерахунок сплачених коштів за період з 20.07.2018 по 21.12.2019 на № 460238 в розмірі 23617,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDNWFC7 від 12.09.2014

Оскільки кредитний договір розірвано судом, то в силу вимог частини 2 статті 653 ЦК України зобов`язання сторін за цим договором припиняються.

Тобто, у відповідача є обов`язок повернути заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку з період після розірвання договору.

При чому обов`язок ОСОБА_1 повернути заборгованість, нарахований у за цим договором станом на день розірвання, виникає лише після здійснення АТ КБ «Приватбанк» перерахунку сплачених позивачем коштів за період з 20.07.2018 року по 21.12.2019 року на картку/рахунок № НОМЕР_1 , як його зобов`язано судовим рішенням.

Натомість АТК КБ «Приватбанк» не здійснив зазначених перерахунків та продовжив нараховувати щомісячні платежі за миттєвими розстрочками № 8871, №8872, № 8873, та відсотки за користуванням кредитом за кредитної карткою № НОМЕР_1 , формально вказуючи, що ці відсотки за користування карткою № НОМЕР_9 .

За наведеного суд приходить до висновків про відсутність предмету спору, адже встановлено, що сторони не укладали кредитний договір б/н від 17.05.2013, їх правовідносини виникли на підставі інших кредитних договорів, а відтак позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають.

Також суд бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 щодо безпідставності позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» по стягненню заборгованості за карткою № НОМЕР_2 заявлених поза межами строку позовної давності та заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування положень статті 257 ЦК України.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Як вбачається з довідки, наданої позивачем в якості письмового доказу, АТ КБ Приватбанк видавав ОСОБА_1 декілька кредитних карток, в тому числі, картку № НОМЕР_2 , дата відкриття якої 17.05.2013 р., а термін дії 10/15. (а.с. 16)

У довідці, наданій позивачем в якості доказу про обслуговування вищевказаної картки № НОМЕР_2 вказано, що обслуговування цієї картки і зміна умов кредитування проводилася банком з дати відкриття з 17.05.2013 року, а остання дія по зміні умов кредитування проводилася 01.02.2020 року - всупереч тому, що дія цієї картки закінчилася 10/15 (у жовтні 2015 року) (а.с. 17).

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду від 26 лютого 2020 року було встановлено, що 20.07.2018 року внаслідок дій третіх осіб з картки ОСОБА_1 було знято кредитні кошти в розмірі 66715,00 грн., що підтверджено випискою по рахунку № НОМЕР_3 (угода № SAMDNWFC7) від 20.07.2018 року. Згідно з витягом з кримінального провадження № 0002533, внесеного до ЄРДР за

ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, 22.07.2018 р. за зверненням ОСОБА_1 про те, що 20.07.2018 року невстановлена особа шляхом обману, заволоділа грошовими коштами у розмірі 66715, 00 грн. з банківської карти «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 1951 р.н., тим самим спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Позивач ОСОБА_1 повідомив про вказані обставини відповідача за телефоном гарячої лінії 3700 та звернувся до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк», де була отримана виписка по карті/рахунку НОМЕР_3 за 20.07.2018 року, з якої йому стало відомо про викрадення коштів.

20.07.2018 р. одночасно зі зняттям коштів без відома позивача було збільшено кредитний ліміт по карті до 23000,00 грн. та на рахунок позивача № НОМЕР_3 підключено послугу «Миттєва розстрочка» на загальну суму 51000 грн. (договір № 8871, № 8872 та № 8873 на 17000 грн. кожен).

Судовим рішенням також встановлено, що згідно з випискою по карті/рахунку НОМЕР_1 за 01.06.2018-10.05.2019 позивачу щомісячно нараховуються відсотки на залишок на картковому рахунку в розмірі 4561,44 грн., як щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» яку позивач не оформлював.

В довідці, наданій позивачем в якості доказу про обслуговування картки № НОМЕР_2 зазначені операції по зміні (збільшенню) кредитного ліміту 12.05.2017 р., 15.08.2017 р., 15.06.2018 р., 20.07.2018 р. були проведені відносно іншої картки відповідача, а саме картки/рахунку № НОМЕР_3 (угода № SAMDNWFC7) від 20.07.2018 року, а не по картці № НОМЕР_2 , дія якої закінчилася у жовтні 2015 року.

За змістом частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач ОСОБА_1 заявив про застосування позовної давності своєчасно у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, проте, позивач не подавав заяву про наявність будь-яких причин пропущення позовної давності и не просив суд визнати такі причини поважними.

Суд вважає, що трирічний строк позовної давності за зобов`язаннями по картці № НОМЕР_2 сплив у жовтні 2018 року, а позов подано лише у вересні 2020 року, отже, відповідно до вимог частини 4 статті 267 ЦПК України це є підставою для відмови і у тій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», які стосуються нарахувань по кредитній картці № НОМЕР_2 , оформленої 17.05.2013 року на ім`я ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81,82, 89, 95, 263, 264, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 29 вересня 2021 року.

Суддя Є.С. Боєв

20.09.21