Справа № 346/3087/20
Провадження № 22-ц/4808/1095/21
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників : ОСОБА_1 адвоката Прозорової О.М;

ОСОБА_2 адвоката Венгринюка Ю.В.

Михальчук Г.С. її представника адвоката Гринів Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 третя особа: Приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Яцко Петро Петрович про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 травня 2021 року, ухвалене у складі судді П`ятковського В. І.в м. Коломиї, повний текст складено 14 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 третя особа: Приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Яцко Петро Петрович про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна.

Позовні вимоги, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, мотивовані тим, що вона є власницею 1/3 частини житлового будинку загальною площею 38,2 кв.м., жилою площею 16,2 кв. м по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 грудня 2000 року. Інша частина будинковолодіння 2/3 належала на праві спільної сумісної власності її батькові ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_4 . Вказує, що під час зареєстрованого шлюбу ними здійснено реконструкцію 2/3 частини житлового будинку внаслідок чого загальна площа цього будинку збільшилась до 169, 7 кв. м. 16 грудня 1991 року шлюб між подружжям розірвано, що підтверджується актовим записом №268, зареєстрованиий відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Коломия. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На випадок своєї смерті, склала заповіт від 11 січня 2008 року, яким все своє майно заповіла їй, ОСОБА_3 . Вона як спадкоємець, має намір оформити право власність на спадкове майно, яке належало ОСОБА_4 на день смерті, однак їй стало відомо, що 2/3 частини житлового будинку ОСОБА_1 подаровано сину ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 09 вересня 2016 року.Також на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Яцко П.П., ОСОБА_1 подаровав сину ОСОБА_2 земельну ділянку на якій знаходиться спірний будинок, кадастровий номер :06:001:0107 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .Вказує, що її батько ОСОБА_2 неправомірно розпорядився половиною 2/3 будинковолодіння по АДРЕСА_2 , яке належало його дружині ОСОБА_4 , чим порушив її права як спадкоємця за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .

Просить визнати недійсним договір дарування 2/3 частин будинку АДРЕСА_2 , посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3355, з моменту його укладення, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 31409734 від 15 вересня 2016 року 16:22:23, ухвалене приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., скасувати запис про право власності 16410050 від 09 вересня 2016 року 16:00:59, внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31409734 від 15 вересня 2016 року 16:22:23. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:0107, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3356, з моменту його укладення, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 31410329 від 15 вересня 2016 року 16:39:08, прийняте приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., скасувати запис про право власності 16410632 від 09 вересня 2016 року 16:15:34, внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31410329 від 15 вересня 2016 року 16:39:08.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 2/3 частин будинку АДРЕСА_2 , посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3355, з моменту його укладення.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 31409734 від 15 вересня 2016 року 16:22:23, прийняте приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П.

Скасовано запис про право власності 16410050 від 09 вересня 2016 року 16:00:59, внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31409734 від 15 вересня 2016 року 16:22:23.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:0107, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3356, з моменту його укладення.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 31410329 від 15 вересня 2016 року 16:39:08, прийняте приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П.

Скасовано запис про право власності 16410632 від 09 вересня 2016 року 16:15:34, внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31410329 від 15 вересня 2016 року 16:39:08.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволені позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що закінчення будівництвом будинку по АДРЕСА_3 проводилась ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після розірвання шлюбу та 18 червня 2002 року Коломийською міською радаою видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на 2/3 частину будинку. Таким чином, висновок суду, про те, що 2/3 частину будинку є спільною сумісною власністю є безпідставною та спростовується матеріалами справи. ОСОБА_2 на законних підставах подарував ОСОБА_1 належних йому 2/3 частини будинку. Крім того, визнання об`єктом нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя можливе тільки за рішенням суду. ОСОБА_4 в 2004 році подавала позов про визнання 2/3 частини спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя, однак ухвалою суду від 03 березня 2005 року позовна заява залишена без розгляду, а після смерті ОСОБА_4 спадкоємець ОСОБА_3 з такою позовною заявою не зверталась та рішення прийняте не було. Крім того, на момент відкриття спадщини, 2/3 частки спірного будинку спільним сумісним майном ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнані не були, частка у будинку не виділена та право власності не зареєстровано.

12 липня 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що під час його шлюбу з ОСОБА_4 2/3 частини спірного житлового будинку були спільною сумісною власністю подружжя, а тому виходячи із рівності часток майна подружжя , кожному належало по половині з вказаної частки. Після смерті ОСОБА_4 половина 2/3 частки увійшли до спадкового майна спадкодавця та укладання договору дарування на 2/3 вказаного будинку порушує права спадкоємця ОСОБА_3 на спадкове майно.

12 липня 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що ОСОБА_2 неправомірно розпорядився половиною 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 169,7 кв.м., житловою площею 76, яка належала його дружині, ОСОБА_4 , чим порушено її права як спадкоємця. Таким чином, наявні підстави для визнання недійсними договорів дарування.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечила, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що 03 жовтня 1981 року батько позивачки зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , під час якого ними було здійснено реконструкцію належних ОСОБА_5 2/3 частин спірного житлового будинку. В процесі реконструкції загальна площа житлового будинку збільшилася до 169,7 кв. м. житлова площа до 76,0 кв. м., що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів вих. № 56609 від 10.08.2016 року.Таким чином, 2/3 частини вказаного житлового будинку були спільною сумісною власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тому, виходячи із рівності часток майна подружжя, кожному з них на праві власності належало по половині частці вказаного будинку і після смерті ОСОБА_6 половина 2/3 частин житлового будинку, увійшла у спадкову масу і не могла бути відчужена ОСОБА_2 . Також незаконно відчужена спірна земельна, оскільки призначена для обслуговування цього житлового будинку.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що батьки позивачки, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 серпня 1981 року було розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 3.

На підставі рішення Івано-Франківського обласного суду від 29 березня 1985 року ОСОБА_8 27 серпня 1998 року в Коломийському МБТІ Івано-Франківської області зареєстровано право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

04 грудня 2000 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 38,2 кв. м., жилою площею 16,2 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

03 жовтня 1981 року по 16 грудня 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 26 (а.с.13, 126).

Згідно свідоцтва про право власності від 09 серпня 2002 року, ОСОБА_2 належить 2/3 частини житлового будинку, в АДРЕСА_1 (а.с.127).

Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 належить 2/3 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності, яке видане 09 серпня 2002 року Виконавчим комітетом Коломийської міської ради на підставі рішення № 200 від 18 червня 2002 року та було здійснено реконструкцію належних ОСОБА_5 2/3 частин спірного житлового будинку. В процесі реконструкції загальна площа житлового будинку збільшилася до 169,7 кв. м. житлова площа до 76,0 кв. м.(а.с.12).

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову і підтверджує, що 2/3 частини будинку по АДРЕСА_3 , він у законному порядку і за спільні кошти з покійною дружиною ОСОБА_4 провели реконструкцію цієї частини будинку внаслідок чого загальна площа житлового будинку збільшилася до 169,7 кв. м. житлова площа до 76,0 кв. м.(а.с.115).

Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Згідно ч.1 ст. 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України(в редакції, чинній на час пребування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

За змістом статті 23 КпШС Української РСР майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 11 січня 2008 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., згідно якого все належне майно заповіла ОСОБА_3 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, від 02 травня 2008 року, серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона не заявляла про відмову від неї. Зазначені обставини визнані сторнами, суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, тому відповідно ч.1ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Постановою державного нотаріуса Коломийської міської нотаріальної контори Мануляк І.В. від 18 липня 2020 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 на частку у спадковому будинку в АДРЕСА_4 у зв`язку з тим, що за спадкодавцем не зареєстровано право власності на частину цього будинку (а.с.16).

На підставі договору дарування ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 2/3 частинжитлового будинку АДРЕСА_2 , який посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3355 (а.с.77).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналогічні норми містить СК України та ЦК України.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Укладаючи договір дарування згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , який посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3355 дарувальник, в супереч статтей 368,369 УЦК України розпорядився 1/3 частини спідного будинку, яка належить ОСОБА_3 внаслідок чого в цій частині спірний договір є недісним в силу статтей,203, 215 ЦК України, так як вчинений поза волею іншого співвласникацього майна (а.с.77).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Визнаючи недійсним договір дарування згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/3 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , суд першої інстанції не врахував вимог вищевказаного закону, тому прийшов помилкового висновку, що дарувальник не вправі на свій розсуд розпоряджатись цією частиною спірного будинку.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Згідно вимог статті 120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Велика Палата Верховного Суду при перегляді в касаційному порядку рішень у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20) в Постанові від 16.06.2020 (пункти 6.25-6.29) зазначила наступне:враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Таким чином, визнаючи недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:0107, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3356, з моменту його укладення, суд першої інстанції в порушення вимог статтей 317, 319, 321, 717 ЦК України не врахував, що ОСОБА_2 , як власник майна вправі був розпорядитись на свій розсуд Ѕ частиної цєї земельної ділянки.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав на спірне майно з огляду на таке.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. ? П. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанова ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

У постанові КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 915/572/17 зазначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договір дарування 1/3 частини будинку АДРЕСА_2 , який укладений 09 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3355, згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/3 частин будинку АДРЕСА_2 та визнання недійсним договір дарування 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:0107, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3356 згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:01071 скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 третя особа: Приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Яцко Петро Петрович у задоволенні в цій частині позову.

Рішення суду першої інстанції щодо визнання недійсним договір дарування 1/3 частини будинку АДРЕСА_2 , який укладений 09 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3355, згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/3 частин будинку АДРЕСА_2 та визнання недійсним договір дарування 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:001:0107, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3356 згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:01071 залишити без змін.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що спірне нерухоме майно не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, оскільки спростовується визнанням позову дарувальником та письмовими доказами у справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п.п.1,2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 травня 2021 року в частині визнання недійсним договір дарування 1/3 частини будинку АДРЕСА_2 , який укладений 09 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3355, згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/3 частин будинку АДРЕСА_2 та визнання недійсним договір дарування 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:0107, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., серія та номер 3356 згідно якого згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер : :06:001:01071 скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 третя особа: Приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Яцко Петро Петрович у задоволенні в цій частині позову.

Стягнути з ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 з кожного по 1261 грн 20 коп. на користь ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 13 вересня 2021 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук

В.А.Девляшевський