Справа № 559/101/21
Провадження № 2/559/557/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про вселення. В обгрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 є власником 1/6 частини трьохкімнатної квартири за АДРЕСА_1 , яку успадкував після смерті батька ОСОБА_4 . Однак інший співвласник спірного житла - ОСОБА_3 , будучи власником 5/6 частини вказаної квартири, поміняла замки вхідних дверей квартири і не впускає позивача в житло, у зв`язку з чим, неодноразово було здійснено звернення до Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, а працівниками поліції здійснювалися виїзди із фіксуванням фактів таких недопусків у квартиру та внесено у ЄРДР відомості за заявою про вчинення злочину за даним фактом. Позивач звертався до відповідача із проханням звільнити йому 1/6 частину квартири та надати можливість нею йому користуватися. Зазначає, що відповідачка у спірному житлі не проживає, однак не допускає у це житло позивача, вказуючи, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, а тому позивач не має права проживати у ній. З підстав зазанченого, позивач звернувся у суд.

Ухвалою суду від 02.02.2021 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження та розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 11.03.2021 у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, а подану заяву повернуто, залишено ухвалою від 11.03.2021, внесеною у протокол судового засідання, без розгляду клоптання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 11.03.2021 витребувано у комунального підприємства "Архітектор" Дубенської міської ради копію матеріалів інвентарної справи на квартиру АДРЕСА_1 ; задоволено клопотання про виклик в якості свідків зі сторони позивача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а зі сторони відповідача - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , забезпечення явки яких сторони взяли повністю на себе; закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до розгляду по суті. Ухвалами суду від 11.06.2021 та 08.07.2021 відмовлено представнику відповідача ОСОБА_11 у зупиненні провадження у справі. 08.09.2021 представниця позивача відмовилася від заслуховування в якості свідка ОСОБА_6 та така відмова ухвалою суду задоволена.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено про категоричну незгоду з вимогами позивача, вважаючи такі необгрунтованими, просить відмовити у позові. Відповідачка зазначила, що 5/6 спірної квартири вона отримала в дарунок від свого батька ОСОБА_12 , при цьому інші частина - 1/6 належить ОСОБА_2 . Раніше у спірному житлі проживали позивач із батьками - ОСОБА_4 - на даний час покійний, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 . Однак, після розірвання шлюбу між батьками позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , покійний батько позивача ОСОБА_4 залишився проживати у спірній квартирі, а позивач залишився з матір`ю ОСОБА_5 та проживали у у АДРЕСА_2 . де і проживає на даний час. Відповідачка зазначає, що після захворювання батька позивача, який був її рідним братом, між позивачем та його батьком погіршилися відносини, на підставі чого і в відповідачки з позивачем погіршилися відносини та на даний час вони перебувають у неприязних відносинах. Після смерті ОСОБА_4 , його батько - ОСОБА_12 , дід позивача, успадкував 5/6 частини квартири за заповітом, а позивач 1/6 - за законом, будучи неповнолітнім сином спадкодавця. На даний час у спірному житлі проживають батьки відповідачки, її чоловік з двома дочками. Позивач, хоча і зареєстрований у спірній квартирі, однак фактично не проживає у ній з 2012 року. Відповідачка вважає спільне володіння та користування квартирою неможливим з огляду на погані відносни між сторонами, позивач не сплачує комунальні послуги, не утримує своє майно, а звернення відповідачки щодо викупу частки позивача, залишаються проігнорованими. На даний час між сторонами відсутня будь-яка згода щодо порядку спільного користування майном, одну кімнату вивільнити відповідач не має змоги, так як ідеальна частка позивача у квадратних метрах менша за площу найменшої кімнати у спірній квартирі, а розподіл відповідно до часток власників, згідно висновку експерта від 12.02.2021 № 8858, не можливий.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що окрім вказаної спірної частки у квартирі, іншого житла у власності він не має, при цьому наявність іншого місця для проживання не спростовує факту необхідності вслення у спірну квартиру із наявною часткою у власності. А наявність інших осіб, які вселені у квартиру, проведено без відома позивача як співвласника.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі та вказали на відсутність у позивача іншого житла на праві власності, у зв`язку з чим, останній вимагає вселення його у квартиру, частка якої належить йому як співвласнику. При цьому наявність у нього тимчасової можливості проживати у АДРЕСА_2 з його матір`ю не позбавляє його права на вселення у спірну квартиру.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо позову, вказуючи на неможливість у будь-який спосіб спільного проживання позивача та відповідачки у спірній квартирі. Просив у позові відмовити, підтримавши поданий відзив на позов.

Суд, заслухавши позивача, його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, зробив такі висновки.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1067 (а.с. 7) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2020 (індексний номер витягу 230017276) (а.с. 9), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62242050 від 28.10.2020 (а.с. 8), ОСОБА_2 успадкував після ОСОБА_4 1/6 частину трьохкімнатної квартири за АДРЕСА_1 , номер спадкової справи у нотаріуса 17/2019, номер спадкової справи у спадковому реєстрі 64205010. Про наявність іншого нерухомого майна у ОСОБА_2 відомості відсутні та такого у останнього нема, що не спростовано як позивачем, так і відповідачкою.

Згідно договору дарування від 20 листопада 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №705 (а.с. 40) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 232278775 від 12.11.2020 (а.с. 41), власником 5/6 трьохкімнатної квартири за АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 246392184 від 01.03.2021 (а.с. 83-84), ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , є єдиним власником двокімнатної житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідок центру надання адміністративних послуг Дубенської міської ради № 07-01-20/478 від 20.02.2021 (а.с. 43) та ЖЕК "Весна" (свідоцтво № 22570086) (а.с. 44). виданих уповноваженому власнику ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_4 склад сім`ї/зареєстрованих/входить: ОСОБА_3 (відповідач у справі), ОСОБА_12 (батько відповідача та дід позивача) та ОСОБА_2 (позивач у справі), всього троє осіб. При цьому будь-яких інших осіб, зокрема вказаних відповідачем у відзиві у справі ОСОБА_13 (матері відповідачки та баби позивача), ОСОБА_14 (чоловіка відповідачки), ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (дочок відповідачки) не було зазначено як таких, що фактично проживають, однак не зареєстровані у вказаній квартирі.

У відповідності до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.03.2021 за № 07-01-20/601 (а.с. 101), станом на дату формування довідки у квартирі за АДРЕСА_1 зареєстрвоані чотири особи: ОСОБА_3 (відповідач у справі), ОСОБА_12 (батько відповідачки та дід позивача), ОСОБА_16 (дочка відповідачки) та ОСОБА_2 (позивач у справі), інших осіб, які б фактично проживали, але не були зареєстровані не вказано.

Як вбачається із технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 46-47), остання складається із трьох кімнат по 8,1 м.кв, 11.8 м.кв та 17.3 м.кв, та іншими кімнатами: коридор, туалет, ванна, комора, кухня, вбудована шафа, балкон, лоджія, усього 60,4 м.кв, житлова площа 37.2 м.кв.

У відповідності до висновку експерта Семенюк С.П. № 8858 від 12.02.2021, який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 КК України (а.с. 48-56), на запитання - чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розподілу об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників 5/6 та 1/6? - відповідь - відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розподіл об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників 5/6 та 1/6 є технічно неможливим.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06.08.2013 №1705/2313/2012, яке набрало законної сили 17.08.2012 (а.с. 42), розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , батьками позивача у справі ОСОБА_2 .

Відповідно до ухвали слідчого судді № 559/2649/20 від 07.12.2020 (а.с. 10. 11), зобов`язано Дубенський ВП ГУНП в Рівненській області внести відомості до ЄРДР за повідомленням ОСОБА_2 від 30.11.2020 про вчиенння кримінального правопорушення, зареєстрвано кримінальне провадження № 0000300 від 10.12.2020 (а.с. 65), 26.01.2021 допитано в якості потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 64, 66).

Згідно листа-пропозиції від 18.11.2020 (а.с. 13, 14, 45), ОСОБА_3 запропонувала купити у ОСОБА_2 частку у квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 1/6, яка перебуває у власності ОСОБА_2 .

Як вбачається із відеозаписів, які знаходяться на флешнакопичувачі (а.с. 15), ОСОБА_2 неодноразово, зокрема 30.11.2020, 11.12.2020 прибував за адресою місцязнаходження спірної квартири АДРЕСА_1 , на пропозицію відкрити йому вхідні двері ніхто не відкривав таких, на спроби відімкнути вхідні двері ключем, який був у ОСОБА_2 , замки таких дверей не відімкнулися, за зверненням в телефонному режимі до правоохоронного органу з метою фіксування порушення, виїжджали працівники поліції, які заслуховували пояснення ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ № 808802 від 24.12.2020 (а.с. 57), ОСОБА_14 присвоєно ІІІ групу інвалідності по загальним захворюванням строком по 01.12.2022.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що є матір`ю позивача, пояснила, що відповідачка є сестрою покійного колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її син, позивач по справі, після смерті батька звернувся до нотаріуса через 6 місяців. Його дід і батько покійного спадкодавця, ОСОБА_12 подав заяву на прийняття спадщини значно раніше. Тоді взнали, що є заповіт. Артему інші спадкоємці запропонували 3000 доларів за його частку у квартирі, однак вони не погодились на це, тому що просили взамін якесь житло, так як є його частка в квартирі і він має право там жити. Дід ОСОБА_17 погрожував, що перепише усе на дочку і взагалі внук нічого не матиме. Після отримання свідоцтва про право власності на спадщину до квартири потрапити не міг, на зв`язок з відповідачкою не виходив. ОСОБА_17 спілкувався з батьком не часто, тому що батько мав співмешканку і дід просив, щоб рідше приходив, і через між ними не виникали сварки, а позивач періодично там навіть ночував. Була свідком того, як ОСОБА_17 в листопаді 2020 не міг потрапити у квартиру. У квартирі нікого не було, двері замкнуто, це було близько 20 години, і таке враження, що там ніхто не живе. Іншого житла у ОСОБА_17 немає. Свекор ОСОБА_12 був проти, щоб ОСОБА_17 був приписаний у квартирі після розлучення з чоловіком. Ініціаторами розлучення був чоловік, який був під впливом своїх батьків. До смерті чоловіка ОСОБА_4 , ОСОБА_17 спілкувався із тіткою ОСОБА_3 , а на даний час ні. В квартирі він приписаний з народження, його покійний батько не був проти, тому і не виписував його.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що в листопаді 2020 року разом із ОСОБА_17 та його мамою ходили до квартири на АДРЕСА_5 , точної адреси не пам`ятає, але це та квартира де вони раніше проживали сім`єю під час шлюбу з батьком ОСОБА_17 . ОСОБА_17 мав свої ключі від квартири, але не зміг її відкрити, тому викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_9 показала, що проживає по сусідству із ОСОБА_3 в квартирі номер АДРЕСА_6 на п`ятому поверсі, а ОСОБА_18 на третьому. ОСОБА_17 не знає, так як він там і не жив, лише трошки в дитинстві. Добре знає ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ще змалку, бо разом з їх батьками отримували квартири. Їй відомо, що ОСОБА_18 та ОСОБА_17 не можуть проживати разом, бо як тільки він з`являється, то у них починаються сварки. Непорозуміння виникають тому, що у ОСОБА_17 дуже мала частка у спірній квартирі, зі слів його тітки його частка менша однієї кімнати. Особисто будь-яких сварок не чула, а про такі знає лише зі слів ОСОБА_18 . ОСОБА_20 ще за життя жалівся, що як захворів, то син з ним перестав спілкуватись. У квартирі проживають ОСОБА_18 , її чоловік та дочка, але вона зараз вчиться, то приїздить лише поза навчанням. У ОСОБА_3 є ще інше житло.

При вирішенні спору суд керується такими нормами права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенціх про захист прав людини та основоположних свобод, забезпечує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частинами першої - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд вбачає, що відповідач ОСОБА_3 , будучи власником 5/6 спірної квартири, фактично користується квартирою у своїх інтересах у повному обсязі, при цьому другий співвласник ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на кристування своєю часткою спірної квартири через створені відповідачкою перешкоди, зокрема щодо заміни замків у вхідних дверях їх спільної квартири та недопуску у таку квартиру для проживання.

Разом з тим, відповідачка вказує на неможливість спільного проживання з позивачем у спірній квартирі через неприязні відносини між ними, проживання у останній її смі`ї, яка складається з 6 осіб та посилається на можливість матеріальної компенсації за 1/6 частку квартири в порядку ч. 3 ст. 358 ЦК України, відповідно до якої, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Разом з тим, суд зазначає, що частки позивача та відповідача, як двох співвласників спірного житла, є частками у праві спільної часткової власності спірною квартирою, ці частки є ідеальними та не виділені внатурі. Тому саме на співвласниках, як таких, власність яких зобов`язує, лежить обов`язок щодо спільного володіння та розпорядження таким майном. При цьому яким способом досягти такого порядку це рішення самих співвласників. Зокрема, щодо відшкодування вартості частки одним із співвласників іншому є одним із таких способів, передбачений ст. 358 ЦК України.

Однак у даній цивільній справі інший предмет позову, будь-яких зустрічних позовів, зокрема щодо припинення права власності відповідачем щодо позивача не подавався, а відтак судом не розглядається.

При цьому, суд зазначає, що наявність неприязних відносин між сторонами, як підстава відмови у вселенні власника у спірну квартиру та наявності у спірній квартирі інших мешканців є недостатньою.

При цьому суд зазначає, що до проживаючих у спірній квартирі шести членів сім`ї відповідача, то таке спростовано довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 43, 44, 101), відповідно до яких зареєстрованими у останній є станом на 20.02.2021 три особи, а станом на 04.03.2021 чотири особи, при цьому у таких довідках відсутні будь-які відомості про фактичне проживання без реєстрації інших осіб.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів неможливості вселення позивача у спірну квартиру, не забезпечено явку свідків ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , про що було доведено до відома суду у судовому засіданні, при цьому саме сторони у справі зобов`язані надавати докази на підтвердження обставин, як пістави своїх вимог чи заперечень.

Разом з тим, у позивача відсутні на праві власності, крім частки у спірній квартирі, будь-яке інше житло, а тимчасове проживання із матір`ю позивача, не є підставою для відмови у вселенні останнього.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19).

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння .

З огляду на встановлене, зважаючи на наявність у позивача права на частку у спірному житлі, за відсутності у відповідача підстав на недопущення останнього у таке, створення відповідачкою перешкод у користуванні спільним з позивачем майном, наявні підстави для задовоелння позову у повному обсязі.

Щодо вирішення питання про судові витрати, керуючись ст. 141 ЦПК України та зважаючи на задоволення позову у повному обсязі, суд вбачає підстави для стягнення понесених позивачем судових витрати у виді судового збору в розмірі 908 грн з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141-142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,

вирішив:

позов ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у прозмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 16 вересня 2021 року.

Суддя М.В. Панчук