Провадження №2/932/4615/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Лукінової К.С.

за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

09.12.2020 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. В обгрунтування поданого позову зазначили, що 13.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 62000 доларів США. Згідно п. 3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка 13.99% річних+ ФІДР процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів. Пунктом 1.9.1 ч. 2 кредитного договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7 та ст. 3 цих договорів та/або умов договору поруки. 13.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за умовами якого відповідач 2 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем 1 всіх боргових зобов`язань які виникають з умов кредитного договору від 13.03.2008 року, та як солідарні із позичальником боржники. 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й цими договорами. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 18.11.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 2-3213/10 було винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за цим кредитним договором 586689,36 грн. та судові витрати. Отже, цим судовим рішенням заборгованість було стягнуто саме у національній валюті гривні. Станом на 30.11.2020 року заборгованість за кредитним договором не погашена та становить483926,54 грн. борг за кредитом, 75138,10 грн. борг за відсотками, 27642,72 пеня. Отже позивач нарахував інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 13.03.2008 року у сумі 143393,85 грн. за останні три роки, що передували зверненню до суду, а саме: 80525,29 грн. інфляційні витрати за кредитом за період з 30.11.2017 року по 30.11.2020 року, 43596,48 грн. заборгованість 3% річних за цей самий період, 12502,96 грн. інфляційні витрати за відсотками за цей самий період, 6769,12 грн. заборгованість 3% річних за відсотками за цей самий період. Посилаючись на норми ст.ст. 526, 530, 610, 625 ЦК України просили задовольнити позовні вимоги та стягнути вказані суми з відповідачів солідарно на користь позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Антонов Є.М. подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з того, що розрахунок здійснювався на підставі заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань відповідача за кредитним договором від 13.03.2008 року. Відповідно до п. 2 вищевказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 62000 доларів США. Вказує, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні витрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи судом сповіщені належним чином. Представник позивача направив заяву про розгляд справи в його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Антонов Є.М. подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено наступне:

Згідно копії кредитного договору № ML-310/064/2008 від 13.03.2008 року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 62000 доларів США з датою остаточного повернення кредиту 13.03.2018 року з платою за користування кредитом 5,99 % річних та FIDR. Пунктом 1.4.1.5.1 цього договору передбачено відповідальність за порушення зобов`язання, а саме у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому цим Договором.

За копією Додатку 1 до кредитного договору видно, що відповідач мав сплачувати кредит рівними частинами у валюті долари США.

Згідно копії договору поруки № SR-310/064/2008 від 13.03.2008 року видно, що ОСОБА_2 зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Борговими (забезпеченими) зобов`язаннями є повернення основної суми кредиту, наданого боржнику. Боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 13.03.2018 року. Сума отриманого кредиту може скласти 62000 доларів США., сплату відсотків, пені тощо.

Згідно копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року у справі № 2-3213/2010було стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML-310/064/2008 від 13.03.2008 року в сумі 586689,36 грн. та судові витрати.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30.11.2020 року загальна сума простроченої заборгованості становить 586689,36 грн. Відповідачі не спростували існування розміру заборгованості належними та допустимими доказами.

Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з поданої позовної заяви та матеріалів справи, позивач в обгрунтування позовних вимог спирається не на невиконання боржниками судового рішення про стягнення заборгованості в національній валюті, а спирається на невиконання боржниками умов кредитного договору у валюті долари США.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до принципу диспозитивності, що є складовою основоположного принципу верховенства права, яким керується суд при вирішенні справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, заявленим на власний розсуд.

Звертаючись у 2010 році з позовом до суду до відповідачів про стягнення заборгованості за договором позики, позивач визначив розмір заборгованості за договором позики у національній грошовій валюті України - гривні. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2010 року у справі № 2-3213/2010 позовні вимоги було задоволено. Позивач погодився із зазначеним судовим рішенням і не оскаржував його у встановленому законом порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданої копії кредитного договору, за прострочення зобов`язання між сторонами було погоджено розмір відповідальності у вигляді підвищення відсоткової ставки на 4% від фіксованої відсоткової ставки. З огляду на ці обставини у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки в кредитному договорі встановлений інший розмір відповідальності у випадку прострочення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) викладений правовий висновок щодо застосування статей 524, 533 ЦК України: відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У даній цивільній справі спір між сторонами стосується стягнення індексу інфляції та 3% річних, що нараховані на заборгованість за кредитним договором договором, у якому грошове зобов`язання позивач визначив у іноземній валюті доларах США, тоді як у позовній заяві позивач стверджує про невиконання зобов`язання у національній валюті гривні на підставі рішення суду. Однак, за копією рішення суду від 18.11.2010 року видно, що позивачем в якості підстав для задоволення позовних вимог у справі 2-3213/2010 надавався розрахунок заборгованості в доларах США і зазначався гривневий еквівалент виниклої заборгованості. Таким чином та з огляду на надані позивачем докази суд вважає, що станом на дату постановлення цього рішення невиконаним є зобов`язання саме в іноземній валюті доларах США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17.

Як зазначалося вище, як на підставу свого позову позивач зазначив невиконання боржниками грошового зобов`язання саме за кредитним договором, в якому було визначено валюту зобов`язання долари США.

За цих обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити, а судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 81, 82, 141, 178, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2150,91 грн. віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.09.2021 року.

Суддя К.С. Лукінова