ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/711/21
Провадження №2/477/606/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

20 вересня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої у справі судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Дячок Л.С.,

у підготовчому судовому засіданні з розгляду справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог пояснила, що після смерті брата - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Спадкоємці першої черги за законом відсутні.

Оскільки на день відкриття спадщини позивач проживала зі спадкодавцем за однією адресою: АДРЕСА_1 , вважає, що спадщину прийняла.

Позивач, як рідна сестра померлого та єдиний спадкоємець другої черги, звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріально оформити спадкові права на житловий будинок вона не має можливості в зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на вказане майно.

В зв`язку з зазначеним, позивачу було рекомендовано звернутись до суду за захистом спадкових прав.

Ухвалою від 28 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.52).

Відповідач Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області надала суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.42).

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення у підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 ЦПК України.

У справі проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

За даними копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 381 (а.с.8).

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області.

Відповідно до вимог статті 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати і сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно копій свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою (а.с.37).

Згідно копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 14.10.2000 року, дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 - « ОСОБА_4 » (а.с.38).

Відповідно до копії довідки №909 від 17.08.2020 року, виданої Галицинівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживала та була зареєстрована його сестра ОСОБА_1 (а.с.34 зворотній бік).

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів спадкової справи №159/2020 року до майна померлого ОСОБА_2 слідує, що ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.31-40).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після померлого брата ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину.

Інших спадкоємців судом не встановлено.

Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом письмової відмови приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Зокрема, підставою відмови зазначено не надання правовстановлюючого документу щодо спадкового майна на ім`я спадкодавця (а.с.13).

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

За даними технічного паспорту житлового будинку АДРЕСА_1 , останній споруджено у 1991 році (а.с.54).

Згідно відомостей КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності щодо спірного майна станом на 28.12.2012 року не зареєстровано (а.с. 24).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу.

Відповідно до положень ст.49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття спадкодавцем вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст.100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

За такого, суд дійшов висновку, що відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на вище вказане майно, перешкоджає оформленню спадкових прав його спадкоємцем - позивачем у справі ОСОБА_1 , в зв`язку з чим її спадкові права підлягають захисту в судовому порядку.

Стосовно визнання відповідачем позову, то відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Враховуючи наведене та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1261,1268 Цивільного кодексу ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті брата ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спірне майно, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право ОСОБА_1 підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом на вищевказане спадкове майно.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2021 року.

Суддя Л.М.Семенова