РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Володимир-Волинської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 12.12.2019 року діти перебувають на обліку у службі у справах дітей Володимир-Волинської райдержадміністрації, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Службою у справах дітей Зарічанської сільської ради встановлено, що сім`я є неблагополучною та багатодітною. ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, неодноразово залишає малолітніх дітей без нагляду.

З 17.02.2020 по даний час неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувають у Волинському центрі соціально-психологічної реабілітації для дітей.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дітей позивач просить суд позбавити її батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця і до досягнення дітьми повноліття.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, в обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що не ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дітей. Працівники служби у справах дітей проводили обстеження умов проживання. Під час даних обстежень було виявлено розкидані речі, а також не було прибрано у житлі. Діти мають необхідні умови для проживання виховання. На зауваження працівників вона відреагувала. Прибрала та частково зробила ремонт у помешканні. Не має змоги зробити більш значний ремонт, у зв`язку із матеріальним станом. В травні 2021 працевлаштувалась і працює на даний час. Просить не позбавляти її батьківських прав, оскільки зробила для себе висновки і бажає повернути дітей та приймати участь у їхньому вихованні. Не заперечила, що можливо неналежно виконувала обов`язки по вихованню дітей, однак не ухилялась від їх виконання.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не ухилялась від виконання обов`язків по вихованню дітей.

Свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду повідомили, що вони неодноразово проводили обстеження умов проживання відповідача. Під час обстежень було виявлено відсутність продуктів харчування, в помешканні було брудно, перебували сторонні особи. В ході червогово обстеження було встановлено, що відповідач частково зробила ремонт.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює фельдшером в с. Суходоли. Підтвердила, що ОСОБА_2 дбала про стан здоров`я дітей, оскільки постійно приводила дітей на чергові щеплення, проходила з ними медичні огляди. У дітей був виявлений педикульоз, однак відповідач здійснювала лікування та виконувала усі рекомендації лікаря.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 17.02.2020 діти перебувають у Волинському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей».

Підставою звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав позивач зазначає ухилення ОСОБА_2 від належного виконання батьківського (материнського) обов`язку щодо виховання дітей.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Зарічанської сільської ради від 26.06.2020 року № 53, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дітей, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості особи, яку мають намір позбавити батьківських прав та її поведінці. Факт заперечення особи проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Мотиви, з яких виходить суд.

На підтвердженння ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дітей представник позивача надав суду акти обстеження умов проживання.

Із аналізу досліджених судом актів вбачається, що під час обстеження умов проживання відповідача було встановлено, що будинок потребує ремонту і виявлено розкидані речі, брудний посуд, відсутність продуктів харчування. Зазначено, що для виховання та розвитку дітей в будинку створені такі умови: є меблі, ліжка, диван, телевізор, стіл для уроків. Дані речі в занедбаному стані.

Однак вищенаведені акти не дають суду достатньо підстав дійти категоричного висновку про злісне ухилення відповідача від виховання дітей, свідоме нехтування її батьківськими обов`язками, а також винну поведінку відповідача щодо неповнолітніх дітей.

Дані документи лише підтверджують частково незадовільні умови проживання (брудно, розкидані речі, потреба у ремонті будинку), однак не є доказом злісного ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дітей.

Обставини викладені у цих документах можуть свідчити лише про неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, що не є тотожним поняттю злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків і відповідно до ст. 164 СК України не є правовою підставою для позбавлення батьківських прав.

На спростування доводів позивача, представник відповідача надав суду характеристики із місця навчання дітей.

Із досліджених судом характеристик загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Суходоли встановлено, що ОСОБА_2 приділяла увагу неповнолітній ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . ОСОБА_2 постійно телефонувала до вчителів дітей і спілкувалась з ними. Діти школу відвідували систематично. Навчанням дітей займалась ОСОБА_2 . Фізичний розвиток та стан здоров`я дітей були задовільні.

На підтвердження виконання ОСОБА_2 обов`язків по вихованню дітей судом допитувалась свідок ОСОБА_9 , яка підтвердила, що відповідач дбала про стан здоров`я дітей. Приводила дітей на чергові щеплення, проходила з ними медичні огляди. У дітей був виявлений педикульоз, однак відповідач здійснювала лікування та виконувала усі рекомендації лікаря.

Наведені обставини спростовують доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та її свідоме, умисне нехтування батьківськими обов`язками.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача доводив підстави позбавлення батьківських прав відповідача показаннями свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що вони неодноразово проводили обстеження умов проживання відповідача. Під час обстежень було виявлено відсутність продуктів харчування, в помешканні було брудно, перебували сторонні особи. В ході червогово обстеження було встановлено, що відповідач частково зробила ремонт.

Однак показання даних свідків жодним чином не підтверджують саме умисне, свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та її винну поведінку та не є достатніми доказами, які дають змогу дійти категоричного висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Судом встановлено, що відповідач не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, не притягувалась до адміністративної, кримінальної відповідальності.

Також не нанадано суду доказів і не доведено, що сім`я відповідача є особливо непридатною або неблагополучною, а також не відповідає, суперечить інтересам дітей збереження її зв`язків із сім`єю, зокрема із відповідачем, як матір`ю дитини.

При цьому судом встановлено, що в травні 2021 відповідач працевлаштувалась і на даний час працює, таким чином змінює свою поведінку, що свідчить про позитивні зміни у її житті.

На думку суду, відвідування відповідачем дітей у спеціалізованому закладі, факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав, з`явлення на усі судові засідання, бажання повернути дітей і відновити спілкування з ними, брати участь в їхньому вихованні, в сукупності свідчать про інтерес відповідача до дітей, а тому суд дійшов висновку, що про необхідність надати можливість відповідачу та дітям налагодити їх родинні стосунки та зберегти сім`ю.

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Зарічанської сільської ради від 26.06.2020 року № 53 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак даний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання та були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

За таких обставин, суд не бере до уваги даний висновок органу опіки та піклування, оскільки він не є достатньо обгрунтованим для позбавлення відповідача батьківських прав.

Надані представником позивача докази разом із доказами відповідача в їх сукупності, їх взаємний зв`язок, не дають змогу дійти категоричного висновку про наявність обставин свідомого нехтування, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Оскільки судом встановлено певні прояви саме неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, і на думку суду поведінку відповідача можливо змінити у кращу сторону, без позбавлення її батьківських прав, тому суд приходить до висновку, що слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на відповідний орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Також представник позивача просив у позовній заяві стягнути із відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

З аналізу даної норми вбачається, що суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину лише у випадку задоволення позову про позбавлення батьківських прав.

Оскільки відмовлено у задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про стягнення аліментів на дітей.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст. 164 СК України суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову Володимир-Волинської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:/підпис/ А.А. Каліщук