Справа № 183/2535/20
№ 2/183/703/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2021 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 28 квітня 2018 року між нею та відповідачем, від імені якого за дорученням діяв ОСОБА_3 , їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Згідно довідки виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради на зазначеній земельній ділянці у житловому будинку, якого вже не існує, та який був знесений до набуття нею права власності на земельну ділянку, залишився зареєстрованим колишній власник будинку - відповідач по справі, який вибув на постійне місце проживання до Російської Федерації ще в 2014 році, і не проживає в Україні з того часу.
Посилаючись на загальні вимоги щодо захисту права власності, позивач просить захистити її права власника та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою суду від 15 березня 2021 року закінчене підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем його останньої реєстрації, а тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Враховуючи це, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 541, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та від імені якого за дорученням діяв ОСОБА_3 , земельну ділянку загальною площею 0, 25 га, що розташована за адресою: що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.8).
Матеріали справи не містять даних про наявність на зазначений земельній ділянці житлового будинку, позивач наполягає на тому, що старий будинок був знесений попереднім власником та вона набула у власність лише земельну ділянку.
Між тим, у відповідності до довідки виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради № 163 від 06.05.2020 року ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1 , з 06.02.1996 року по теперішній час (а.с. 10).
При цьому інші матеріали справи містять дані, про те, що ОСОБА_2 був зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1 , однак вибув до Російської Федерації в 2014 році (а.с. 9, 15).
Сам договір купівлі-продажу земельної ділянки також містить посилання на ре6єстрацію відповідача в Російській Федерації.
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо захисту права власності, врегульовані наступними нормами закону, а саме.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Суду надано достатні дані, що ОСОБА_2 вибув на постійне місце проживання до Російської Федерації, однак залишився зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1 .
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_2 , не проживаючи в даному будинку, втратив право користування ним.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-12, 27, 30, 58-62, 209, 212-215, 280 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Сорока.