Справа № 657/55/20

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2021 року Каланчацький районний суд Херсонської області
в складі головуючого судді Ковальчук О.В.,
за участю секретаря Шахової О.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника відповідачі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 завдану їй матеріальну та моральну шкоду у загальному розмірі 20 650 грн. спричиненої внаслідок неналежного виконання обов`язку щодо випасання худоби.
Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що є власницею корови, голштинської породи, 2016 року народження, по кличці «Груня», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НОМЕР_2 , виданого 19 жовтня 2018 року Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. ОСОБА_3 зазначає, що в їх селі де вона проживає, а саме: в с. Макарівка, так як і в усіх навколишніх селах, існує звичай почергового сім`ями випасати череди корів, що належать мешканцям села, у співвідношенні одна корова, один день випасання. 30 червня 2019 року череду, в якості найманого пастуха, випасала відповідач ОСОБА_5 , яка була наймана сім`єю ОСОБА_7 , оскільки останні передоручили свій обов`язок по випасанню корів ОСОБА_5 . Того ж дня під час випасання череди корів, корова позивача зникла і була знайдена мертвою лише 02 липня 2019 року в ямі неподалік сіл Макарівка та Преображенка Каланчацького району Херсонської області. 09 липня 2019 року комісією у складі ветфельдшера Мирненської ветеринарної медицини Томашко О.О., голови громадської організації «Мрія» Негрія В.П., члена громади ОСОБА_8 , в присутності позивача ОСОБА_3 , зі змісту якого вбачається, що корова по кличці «Груня» впала в яму, не змогла самостійно вибратися з неї в результаті чого і загинула. При обстеженні корови причину загибелі встановлено: асфіксія, тепловий удар у зв`язку з тим, що корова впала на спину, не змогла самостійно піднятися відбулося зневоднення організму. Таким чином, корова загину не в результаті хвороби, а в результаті не належного виконання відповідачами своїх обов`язків по випасанню корів. Оскільки корова була знайдена лише 02 липня 2019 року відповідно м`ясо корови вже було не придатним для будь-якого використання, що позбавило позивача можливості відшкодування частину збитків, зокрема, шляхом здачі корови на м`ясо. Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо випасання корів, відповідачами завдано їй збитки у вигляді матеріальної шкоди в сумі 13 650 грн. 00 коп. та моральної шкоди в сумі 7000 грн.. Матеріальні збитки становлять 13 650 грн., оскільки це є вартістю її загиблої корови, вага якої становила 390 кг., так як ринкова ціна одного кілограма худоби живою вагою в 2019 році по Херсонській області становить 30-35 грн. за кілограм живої ваги. Матеріальні збитки позивач оцінює в сумі 7000 грн., оскільки зникненням корови їй завдано моральних страждань, так як відповідачі будь-яким чином не сприяли відшкодуванню їй шкоди за корову, яка слугувала їй одним із засобів для існування та джерелом прибутку, так як за надій молока з даної корови позивач отримувала кошти. Домовленості між позивачем та відповідачами з приводу відшкодування вказаних збитків не досягнуто, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 16 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 05 січня 2021 року в якості співвідповідача до справи залучено ОСОБА_6 . Будь-яких інших процесуальних дій судом не здійснювалось.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своїм правом на подачу відзиву на позов не скористалися.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Представник позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав викладених у позові.
Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , адвокат Кушнеренко Сергій Володимирович в судовому засідання заявлені вимоги не визнав в повному обсязі просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю. Зазначив, що в судовому засіданні не було встановлено вини відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , не встановлено причинного зв`язку в їх діях та загибелі корови позивача. Причину смерті корови було встановлено без проведення її розтину, що є недопустимим. Крім того, доказі ваги загиблої корови суду не надано, так як і не надано доказі розміру заподіяної шкоди. Крім того, позивачем в акт від 09 липня 2019 року внесено самостійно внесено відомості про вагу корови, що є неприпустимим та не належним доказом у справі.
Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову.
Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав.
Згідно положень частини першої статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.
Згідно ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Таким чином, в даному випадку мав місце договір власників великої рогатої худоби, який грунтується на засадах звичаю утворювати обєднання громадян для випасання худоби. Мешканці с. Макарівка об`єдналися для того, щоб спільно випасати корів.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом статті 6, частини першої статті 627 та статті 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, передбачені законом або договором, зокрема відшкодування збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням речі - стаття 22 ЦК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Таким чином, суд вважає, що між сторонами спору виникли зобов`язальні правовідносини щодо спільного (почергового) випасання належної їм худоби, що тягне за собою обов`язок особи, яка здійснює випасання череди корів, по збереженню худоби на час її випасання.
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину зобов`язана забезпечити безпеку супроводжуваної домашньої тварини. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду (Постанова Верховного Суду від 26.09.2018 р. у цивільній справі № 282/1155/16 ).
Також, аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 28.02.2018 р. у цивільній справі № 650/1223/14-ц, у якій суд зробив висновок, що у аспекті положень ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 11 ЦК України випасання власниками сільськогосподарських тварин (зокрема, великої рогатої худоби) череди цих тварин в порядку черговості на безвідплатній основі є звичаєм, дії осіб щодо безпосередньої реалізації якого за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Суд встановив, що сторони проживають в с. Макарівка Каланчацького району Херсонської області, у якому, існує звичай почергового сім`ями випасати череди корів чи винаймати пастухів для випасання череди корів, що належать мешканцям села.
Судом встановлено, що позивач є власницею корови, голштинської породи, 2016 року народження, по кличці «Груня», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НОМЕР_2 , виданого 19 жовтня 2018 року Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
30 червня 2019 року череду, в якості найманого пастуха, випасала відповідач ОСОБА_5 , яка була наймана сім`єю ОСОБА_7 , оскільки останні передоручили свій обов`язок по випасанню корів ОСОБА_5 .
Того ж дня під час випасання череди корів, корова позивача зникла і була знайдена мертвою лише 02 липня 2019 року в ямі неподалік сіл Макарівка та Преображенка Каланчацького району Херсонської області.
Факт зникнення корови та знайдення її мертвою сторонами не оспорюється та визнається, що в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України є обставинами, які визнаються учасниками справи, тому не підлягають доказуванню.
09 липня 2019 року комісією у складі ветфельдшера Мирненської ветеринарної медицини ОСОБА_10 , голови громадської організації «Мрія» Негрія В.П., члена громади ОСОБА_8 , в присутності позивача ОСОБА_3 , зі змісту якого вбачається, що корова по кличці «Груня» впала в яму, не змогла самостійно вибратися з неї в результаті чого і загинула. При обстеженні корови причину загибелі встановлено: асфіксія, тепловий удар у зв`язку з тим, що корова впала на спину, не змогла самостійно піднятися відбулося зневоднення організму.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що головою громадської організації по випасанню корів, яку очолює чотири роки. Зазначив, що в їх селі існує усна домовленість, щодо випасання череди років. Відповідно до вказаної домовленості відповідальність за корів несе особа, яка повинна здійснювати випасання корів в свої черзі, а не пастух. З приводу зникнення корови позивача ОСОБА_3 скликалися збори громадської організації в ході яких було встановлено, що в добровільному порядку відшкодовувати шкоду позивачу за втрату корови відмовилися. Чи була корова позивача тільною йому не відомо, так як і не відомо вагу корови.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що була присутня на зборах скликаних з приводу зникнення корови позивача. Відповідачі ОСОБА_7 відмовитися відшкодовувати шкоду в добровільному порядку.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що у позивача дійсно зникла корова. Вона була присутня на зборах де обговорювалось питання про добровільне відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_14 . Пастух ОСОБА_5 пропонувала добровільно вирішити питання по відшкодування шкоди, однак згоди досягнуто не було.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що причину смерті корови можливо встановити без розтину, шляхом огляду трупу корови, що й було здійснено.
За змістом положень пункту 3 ч. 2 ст. 11, ст. 22, ст. 179, ч.1 ст. 180, ч. 1 ст. 190 ЦК України власник сільськогосподарської тварини має право на відшкодування завданих йому збитків спричинених неналежним виконанням обов`язку щодо випасання такої тварини.
ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять вимог щодо належності виконання зобов`язання щодо почергового випасання власниками своїх сільськогосподарських тварин череди таких тварин. Зважаючи на це, у разі відсутності договору між власниками тварин щодо змісту належного виконання та його обсягу за правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України належність виконання підлягає правовій оцінці з урахуванням звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Охорона здоров`я та життя сільськогосподарської тварини є невід`ємними складовими мети випасання тварин, без забезпечення яких її досягнення було б неможливим, а саме випасання було б позбавлено сенсу.
Оскільки суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин-учасники черги, то в аспекті положень ч. 1 ст. 527 ЦК України належною стороною виконання зобов`язань є відповідач ОСОБА_6 , так як ці зобов`язання походять з почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі. Крім того, суд вважає, що саме ОСОБА_6 є належним відповідачем у справі, оскільки саме ивін є членом громадської організації «Мрія» створеної саме з метою врегулювання питань з приводу випасання корів.
За змістом статей 528, 618 зазначеного Кодексу покладання такою стороною на іншу особу виконання обов`язку щодо випасання сільськогосподарських тварин (у т.ч. й на відплатній основі) не суперечить умовам договору (навіть укладеного в усній формі), вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання щодо обов`язку належної сторони зобов`язання виконати його особисто.
Разом з цим, у разі невиконання або неналежного виконання іншою особою обов`язків належної сторони-боржника як щодо випасання сільськогосподарських тварин, так і щодо відшкодування завданих збитків, спричинених неналежним виконанням цього обов`язку, такі обов`язки боржник повинен виконати сам, оскільки він відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця (частина друга стаття 528, частина перша стаття 618 ЦК України).
Зважаючи на положення частини першої статті 8 зазначеного Кодексу, правовідносини належної сторони-боржника та іншої особи з приводу виконання обов`язку щодо випасання сільськогосподарських тварин регулюються правовими нормами про підряд (§ 1 підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої ЦК України).
Отже, відповідач ОСОБА_6 , який є власником корови та членом громадської організації створеної для врегулювання питання з метою випасання корів та який згідно з чергою 30 червня 2019 року повинен випасати худобу, та який передоручив виконання цієї роботи іншій особі, несе обов`язок перед власником худоби-позивачем ОСОБА_3 за належне виконання робіт по випасу скота та його збереження, оскільки між власниками худоби існувала усна домовленість на черговість її випасання, і обов`язок збереження худоби покладався саме сім`ю ОСОБА_7 , згідно з встановленою чергою.
Таким чином, з огляду на викладене ОСОБА_5 також є не належним відповідачем у справі.
Відповідач ОСОБА_4 хоч і є власником корови, однак не є членом громадської організація «Мрія», тому суд вважає, що вона також не є належним відповідачем у справі.
09 липня 2019 року комісією у складі ветфельдшера Мирненської ветеринарної медицини Томашко О.О., голови громадської організації «Мрія» Негрія В.П., члена громади ОСОБА_8 , в присутності позивача ОСОБА_3 , зі змісту якого вбачається, що корова по кличці «Груня» впала в яму, не змогла самостійно вибратися з неї в результаті чого і загинула. При обстеженні корови причину загибелі встановлено: асфіксія, тепловий удар у зв`язку з тим, що корова впала на спину, не змогла самостійно піднятися відбулося зневоднення організму.
Таким чином, зі змісту вказано акту вбачається, що корова позивача загинула не в результаті хвороби, а в результаті недбалих дій пастуха ОСОБА_5 , яка була найнята сім`єю ОСОБА_7 для випасання корів.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що зникненням корови позивачу ОСОБА_3 завдано майнову шкоду.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Виходячи зі змісту ст. 1166 ЦК України підставами обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду є: наявність матеріальної шкоди; протиправність поведінки заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та діями її заподіювача; вина заподіювача шкоди. Наявність зазначених підстав повністю розкривається змістом позовної заяви.
Крім того, при визначенні шкоди судом враховується лист Головного управління статистики у Херсонській області зі змісту якого вбачається, що відповідно до державного статичного спостереження жива вага однієї голови корів, купленої переробними підприємства по області у 2019 року у населення становить 478 кг.
В ході розгляду справи, достеменно не вдалося встановити вагу загиблої корови позивача. Однак, враховуючи статистичні показники середньої ваги великої рогатої худоби у 2019 році, які становлять 478 кг., суд приймає до уваги твердження позивача, що вага її корови становила близько 390 кг., оскільки даний показник не перевищує середньо статичного показника по області.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що розмір матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню, тобі ж розмір вартості загиблої корови, враховуючи середньостатистичні показники ваги та вартості великої рогатої худоби буде складати 7 650,63 грн.: 390 кг. (вага загиблої корови) х 19, 617 грн. ( ціна великої рогатої худоби за кілограм).
При цьому, суд зауважує, що з огляду на те, що в ході розгляду справи було встановлено втрату корови позивача, відшкодування завданих збитків виходить із вимог закону та засад справедливості.
Таким чином, з огляду на викладене, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенні в розмірі 7 650,63 грн..
Відносно відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного.
Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнала позивач втративши корову, їх тривалість, а також обставини, за яких загинула корова, а тому вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 2000 грн..
Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першоюст. 141 ЦПК України, шляхом, стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 359 грн. 07 коп..
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264,265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 7 650,63 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати по сплаті сплати судового збору 359,07 грн..
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення суду апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: с. Макарівка, Каланчацького району Херсонської області.
Відповідач: ОСОБА_6 , проживає: с. Макарівка, Каланчацького району Херсонської області.
Відповідач: ОСОБА_5 , проживає: с. Макарівка, Каланчацького району Херсонської області.
Повний текст рішення суду виговлено та підписано 09.09.2021 року.
Суддя: Ковальчук О. В.