Справа № 466/8877/21
У Х В А Л А

24 вересня 2021 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львоа Зима І.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

23.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка немає повноважень на ведення справи.

В даному випадку позовна заява підписана представником позивача Ганусяком О.І. На підтвердження своїх повноважень представник надав суду ордер на надання правової допомоги, на підставі договору про надання правової допомоги № 01/10 від 06.07.2021р. Самого ж договору до заяви не долучено, тому суд не має можливості переконатись, що сторони узгодили право підпису представником позовної заяви. А право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 810/739/15.

Як зазначила Велика палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 13.03.2018р. року чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, судом встановлено підстави для залишення позову без розгляду, визначені п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позовна заява підписана особою, яка не мала права підписувати дану позовну заяву від імені позивача. А право представляти інтереси позивача з усіма правами, які надано законом, яке надане представнику, та право подання позовної заяви, згідно ордеру від 17.09.2021 року не є тотожним права підпису позовної заяви.

Частиною 2 статті 257 ЦПК України передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257 ЦПК України, суддя, -

постановила :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. Є. Зима