РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 559/1975/19

Провадження № 22-ц/4815/1003/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Птицька сільська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Казмірук О.В. на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 травня 2021 року, ухвалене в складі судді Ралець Р.В., повний текст якого складено 17 травня 2021 року, у справі № 559/1975/19,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Птицької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення сільської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що у 1987 році йому та його бабусі - ОСОБА_3 як працівникам Львівській залізниці було надано у користування земельну ділянку під городництво (службовий наділ) загальною площею 0,15 га в с.Підлужжя Дубенського району Рівненської області, у смузі ділянки «Красне-Здолбунів» Львівської залізниці, про що свідчить запис у по господарських книгах за періоди з 1986р. по 1990 р. та з 1991 р. по 1995 р. Після смерті ОСОБА_3 17.09.2002 і до травня 2019 року він продовжив користуватися зазначеною земельною ділянкою поки не виявилося, що ця земля передана у власність ОСОБА_2 рішенням Птицької сільської ради від 19.06.2018 за № 658. Вважає, що з урахуванням чинного законодавства він має право на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, а передача її у власність відповідача порушує його права.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати незаконним і скасувати рішення Птицької сільської ради від 19.06.2018 № 658 «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», та припинити право власності ОСОБА_2 і скасувати державну реєстрацію цього права власності на земельну ділянку площею 0,2168 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, та визнати за ним право користування земельною ділянкою площею 0,0319 га в АДРЕСА_1 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 05 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Птицької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення сільської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права користування земельною ділянкою задоволено.

Визнано незаконним і скасовано рішення Птицької сільської ради від 19.06.2018 № 658 «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», та припинено право власності ОСОБА_2 і скасувано державну реєстрацію цього права власності на земельну ділянку площею 0, 2168 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер - :09:003:0058).

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 2168 га, наданої ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (кадастровий номер - :09:003:0058).

Визнано за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою площею 0,0319 га (цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення) в АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Суд не взяв до уваги, що матеріали справи не місять правовстановлюючих документів на підтвердження права власності або користування позивачем спірною земельною ділянкою, відтак позивачем не доведено порушення його прав, як власника або користувача земельної ділянки.

Вказує, що судом першої інстанції порушено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо мирного володіння майном. Окрім того, до участі у справі не залучено в якості третьої особи АТ Укрзалізниця адже прийняте рішення безпосередньо впиває на права та інтереси державного підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що рішенням Птицької сільської ради від 21 серпня 2014 року за № 638 ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га.

Рішенням № 658 «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», Птицькою сільською радою 19.06.2018 затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2168 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області.

Листом Птицька сільська рада від 10.07.2019 № 401, повідомила, що надання спірної земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 сталося помилково, через непроведену інвентаризацію земель.

Рішення щодо передачі земель смуги відчуження Львівської залізниці на дільниці Красне-Здолбунів км.3-км.140 у комунальну власність Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області уповноваженим органом АТ "Укрзалізниця"не приймалось.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність фізичній особі земельної ділянки, що належить іншій фізичній особі, може призвести до позбавлення особи, яка первинно набула право власності на земельну ділянку, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом власності, позбавляє особу загалом правомочностей власника землі у повному обсязі, а отже, є втручанням у право на мирне володіння майном.

Згідно зі статтею 22 ЗК УРСР 1990 року право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.

Відповідно до статті 23 ЗК України 1990 року право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української РСР.

Відповідно до частини дев`ятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частинами першою, третьою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Предметом спору в цій справі є визнання незаконним рішення Птицької сільської ради від 19.06.2018 № 658 щодо надання ОСОБА_2 земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та скасування державної реєстрації цього права власності та визнання за позивачем право користування земельною ділянкою площею 0,0319 га в АДРЕСА_1 .

Установлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель залізничного транспорту і не могла надаватися ОСОБА_2 у приватну власність.

Оскільки право користування земельною ділянкою, залежно від часу виникнення такого права, виникає на підставі чітко визначених земельним законодавством документів, відтак твердження позивача про добросовісне, правомірне користування земельною ділянкою не може вважатися допустимим доказом виникнення у нього такого права.

Таким чином, покази свідків, щодо фактичного користування земельною ділянкою та набуття права користування ділянкою не є належним доказом у даній справі.

Згідно правової позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та від 07 червня 2016 року (справа № 21-1391а16).

Однак, передбачених законом дій задля отримання у власність земельної ділянки позивачем здійснено не було, жодних доказів майнових прав позивача на спірну земельну ділянку матеріали справи не містять.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Суди не можуть підміняти собою органи владних повноважень, приймати замість них рішення, давати вказівки щодо вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень.

Позивачем не доведено, які саме права на спірну земельну ділянку він мав (володіння, користування, розпорядження) на час надання її у власність у 2018 році ОСОБА_2 , виходячи з того, що відповідно до положень статті 5 ЦПК України, статей 15, 16 ЦК України суд може захистити лише ті права особи, які їй належали і які було порушено відповідачами.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила 3457,90 грн, тому з ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню 3457,90 грн у рахунок сплати судового збору.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Казмірук О.В. задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 травня 2021 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Птицької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення сільської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3457 (три тисячі п`ятдесят сім) гривень 90 копійок витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2021 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Хилевич С.В.

Шимків С.С.