Справа № 444/2404/19
Провадження № 2/444/75/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Матвійчук Г.М. звернулася в суд в інтересах ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 про визнання права, права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та просить визнати право власності на 1/2 частини чотирьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області з кадастровими номерами № :02 000:0119 загальною площею 0.2397га., № :02:000:0200 загальною площею 0.3738га., :02:000:0271 загальною площею 0.4555га. та № :02:000:0827 загальною площею 0.2943га., а також 1/10 (1/2 від 1/5) частку в майні колгоспного двору, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Крім цього просить визнати право на 1/2 частину майнового паю в натурі, у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., в тому числі на завершення приватизації зазначеної нежитлової будівлі.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років помер брат позивачки ОСОБА_3 , про що 15.08.2018 складено відповідний актовий запис № 16 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . До дня смерті ОСОБА_3 проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 , а був зареєстрований в с. Пристань Сокальського району. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт на все належне йому майно на користь своєї сестри ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено 02.06.2016 року за місцем реєстрації померлого секретарем виконкому Бутинської сільської ради Сокальського району Львівської області Луцків Н.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 31. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на житловий будинок в АДРЕСА_2 , 1/5 частку в майні колгоспного двору, що знаходиться в АДРЕСА_1 , членом якого він був, чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області кадастровий № :02:000:0119 загальною площею 0.2397 га., № :02:000:0200 загальною площею 0.3738га., :02:000:0271 загальною площею 0.4555га., № :02:000:0827 загальною площею 0.2943га., а також право на частину майнового паю в натурі, у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн.

Зазначає, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті брата. Відповідачка по справі ОСОБА_2 - дружина померлого має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Інших спадкоємців, що мають право на спадкування за законом чи за заповітом немає, а відтак майно після смерті ОСОБА_3 спадкують позивачка та відповідачка у рівних частинах.

Приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу в м. В. Мости Вус В.В. заведено спадкову справу № 17/2018 після смерті ОСОБА_3 та позивачці і відповідачці видано Свідоцтва на право на спадщину: ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом, а ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_2 як на обов`язкову частку у спадщині.

Інше майно залишилося неуспадкованим, однак позивачка не може успадкувати його у загальному порядку, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності померлого на це майно.

11 червня 2019 року представнику позивачки за дорученням ОСОБА_4 приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу в м. Великі Мости Вус В.В. надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва на право на спадщину на вищезазначене майно. Відтак позивачка змушена звертатися до суду з позовом до відповідачки для захисту своїх спадкових прав та визнання за нею права власності.

З огляду на наведене, позивачка вважає, що до неї в порядку спадкування за заповітом має перейти право власності на 1/2 частину кожної із чотирьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 1/2 частка в майні колгоспного двору, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала на день смерті померлому ОСОБА_3 як члену колгоспного двору та складається із 1/5 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 та 1/5 частини належних до нього господарських будівель та споруд, а також право на 1/2 частину майнового паю в натурі, у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., 1/2 нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн. в тому числі на завершення приватизації зазначеної нежитлової будівлі.

Зазначає, що згідно із копією Свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 06.01.1988 року вказане будинковолодіння зареєстроване на праві власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 - мати відповідачки, а членами колгоспного двору - померлий ОСОБА_6 , відповідачка ОСОБА_2 , батько відповідачки ОСОБА_7 та дочка відповідачки ОСОБА_8 . Відтак частка кожного із членів двору, виходячи із рівності часток, складає 1/5.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, вважає таку безпідставною. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що її чоловік ОСОБА_3 , з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі починаючи з 29 травня 1982 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина і вона, як спадкоємиця за законом першої черги, дружина покійного спадкодавця, будучи непрацездатною та маючи право на обов`язкову частку у спадковому майні, незалежно від змісту заповіту, який був складений її чоловіком, своєчасно звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 21 лютого 2019 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 . Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом також на 1/2 частину даного житлового будинку. На час видачі вказаних свідоцтв про право на спадщину вона не мала у розпорядженні правовстановлюючих документів щодо спірних земельних ділянок, на 1/2 яких позивач просить визнати за нею право власності, а коли уже пізніше в серпні 2019 року отримала ці документи та звернулася до приватного нотаріуса з даними документами, то нотаріус повідомив, що цих документів є недостатньо для видачі свідоцтва про право на спадщину, тому не вбачає своїх винних дій у відмові нотаріусом позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що вона безпідставно вказана відповідачем у даній позовній заяві, оскільки ніколи не заперечувала вимог позивача у цій частині щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину даних земельних ділянок.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/10 частину житлового будинку та належних до нього господарських будівель за адресою по АДРЕСА_1 , то такі категорично заперечує з врахуванням наступного.

З ОСОБА_3 перебувала у шлюбі починаючи з 29 травня 1982 року. На час одруження з ОСОБА_3 проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 . На даний час назва вулиці змінена на АДРЕСА_1 . Дійсно, на той час це був колгоспний двір та головою колгоспного двору була її мати - ОСОБА_5 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час її смерті ОСОБА_3 навіть не був зареєстрованим у даному будинку, оскільки сам добровільно виписався з будинку ще 29 травня 2001 року та прописався у с. Пристань, Сокальського району Львівської області, де був прописаним (на час смерті зареєстрованим) до дня своєї смерті та йому даний будинок належав пізніше уже на праві приватної власності. Ніколи за свого життя, починаючи з 15 квітня 1991 року, з дня прийняття Закону України " Про власність" ОСОБА_3 не заявляв ні до її матері, як голови колгоспного двору, ні до неї, як члена колгоспного двору, ні до її дочки ОСОБА_9 , ні до зятя - ОСОБА_10 жодних претензій щодо виділення йому його частки у майні колгоспного двору, пропустивши строк позовної давності, добре розуміючи, що будинок був збудований її матір"ю задовго до їх одруження, та знаючи про те, що він не вкладав коштів у його реконструкцію та здійснення добудови, маючи гідність та совість. Не подавав він і заяви про прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_11 , добре знаючи, що мати склала на неї заповіт і він не має права на частку у даному будинку. Не приймав ОСОБА_3 і жодної участі у реконструкції та добудові до житлового будинку, яка здійснювалася дочкою ОСОБА_9 та її чоловіком - зятем ОСОБА_10 , який постійно проживав та був зареєстрований у даному будинку з моменту реєстрації його шлюбу з дочкою, та також раніше був членом колгоспного двору. Саме сім`я дочки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких народилося двоє синів, за свої кошти та своєю фізичною працею здійснювала добудову та реконструкцію житлового будинку. Вона прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , яка за життя склала на її користь заповіт, вступивши у управління спадковим майном, але звернулася до нотаріуса значно пізніше і лише другого вересня 2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну частку, площею 1,10 га, що перебуває у власності ТЗОВ "Волиця". Права власності на здійснену добудову та реконструкцію житлового будинку на АДРЕСА_1 на даний час не оформила, оскільки тривалий час проводилася реконструкція будинку та добудова, які здійснювала сім"я дочки для своїх потреб, та і через брак коштів на виготовлення всієї необхідної документації та оформлення права власності в цілому на будинковолодіння у с. Волиця, Жовківського району Львівської області.

Щодо вимог про визнання права на 1/2 частину майнового паю у натурі, у вигляді токарного верстата, вартістю 1488 гривень, шліфувального верстата, вартістю 320 гривень та 1/2 нежитлової будівлі вартістю 4150 гривень, то зазначила, що вона особисто пред`являла нотаріусу ОСОБА_12 свідоцтва на дані верстати, але він не прийняв їх та пояснив, що ці свідоцтва є неналежними документами. Також вказала, що їй достовірно відомо про те, що сам ОСОБА_3 за життя продав шліфувальний верстат циганам, вартістю 320 гривень, про що сам повідомив та виручені від продажу кошти витратив на придбання спиртного. З верстата 1-а 62, вартістю 1488 гривень ОСОБА_3 зняв бабку та вал, залишивши лише раму і такий на даний час нефункціональний взагалі. Цей верстат знаходиться у приміщенні колишньої кузні колгоспу і вона до нього не має жодного відношення.

В судовому засіданні 10.11.2020 р. відповідачка та її представник адвокат Мацієвська А.І. позовні вимоги частково визнали та відповідачка пояснила, що заперечує в позові лише в частині визнання права власності на частину в майні колгоспного двору, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .

Позивачка по справі є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 , яка своє прізвище змінила спочатку у зв`язку із одруженням на " ОСОБА_13 ", а в подальшому у зв`язку із другим шлюбом на " ОСОБА_14 ", що стверджується копіями паспорта НОМЕР_2 , свідоцтва про народження НОМЕР_3 , витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 1 та свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 .

Відповідачка у справі була дружиною померлого ОСОБА_3 , яка змінила своє дошлюбне прізвище " ОСОБА_15 ".

Померлий ОСОБА_3 02.06.2016 р. склав заповіт на користь позивачки ОСОБА_1 .

До дня смерті ОСОБА_3 проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області № 02-09/123 від 07.03.2019р.

Відповідно до гл. 85 ЦК України позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті брата. Відповідачка по справі, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Інших спадкоємців, шо мають право на спадкування за законом чи за заповітом судом не встановлено.

Як вбачається із матеріалів справи, померлому ОСОБА_3 на праві власності належали чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області з кадастровими номерами № :02:000:0119 загальною площею 0.2397га., № :02:000:0200 загальною площею 0.3738га., № :02:000:0271 загальною площею 0.4553га. та № :02:000:0827 загальною площею 0.2943га., що стверджується копіями Державних актів ЯМ № 288515, ЯМ № 288516, ЯМ № 288517, ЯМ № 288518.

Крім цього, померлому ОСОБА_3 був виділений як майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн. та нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., що стверджується довідкою Волицької сільської ради від 16.08.2019 р. № 02-09/329 та протоколом сільськогосподарського підприємства "Добробут".

Представнику позивачки за дорученням, адвокату Матвійчук Г.М., приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу в м. Великі Мости Вус В.В. надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва на право на спадщину на вищезазначене майно.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після його смерті спадщину, оскільки подала у строки передбачені Законом відповідну заяву та не відмовилася протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, від прийняття спадщини, однак спадщину на право майнового паю у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., яке належало померлому ОСОБА_3 , не може оформити, так як відсутні правовстановлюючі документи на право на даний пай, які водночас не можуть бути видані на ім`я померлого, оскільки він втратив цивільну правоздатність та дієздатність.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

А тому, враховуючи те, що відповідачкою визнано позовні вимоги в частині позовних вимог щодо земельних ділянок для товарного сільськогосподарського виробництва та майнового паю у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., суд приходить до висновку, що право позивача на земельні ділянки та майновий пай підлягає захисту в судовому порядку, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/10 (1/2 від 1/5) частку в майні колгоспного двору, що знаходиться в АДРЕСА_1 , то суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Як встановлено судом, померлий ОСОБА_3 перебував у шлюбі з відповідачкою починаючи з 29 травня 1982 року.

На час одруження ОСОБА_3 з відповідачкою, остання проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 . На даний час назва вулиці змінена на АДРЕСА_1 .

Мати відповідачки по справі ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час її смерті ОСОБА_3 не був зареєстрованим у даному будинку, а значився зареєстрованим у с. Пристань, Сокальського району Львівської області, де був прописаним до дня своєї смерті та йому даний будинок належав пізніше уже на праві приватної власності.

Померлий ОСОБА_3 за свого життя, починаючи з 15 квітня 1991 року, з дня прийняття Закону України " Про власність", не заявляв ні до ОСОБА_5 , як голови колгоспного двору, ні інших членів колгоспного двору, жодних претензій щодо виділення йому його частки у майні колгоспного двору. Не подавав і заяви про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_11 .

Крім цього в судовому засіданні були допитанні в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Із пояснень свідків судом встановлено, що померлий ОСОБА_3 вів аморальний спосіб життя, впродовж останніх 20-ти років до дня смерті зловживав спиртними напоями, часом жив в с. Волиця, часом в с. Пристань в будинку своїх батьків. ОСОБА_3 ніколи не приймав жодної участі у реконструкції, добудові чи утриманні житлового будинку в с. Волиця, оскільки весь час перебував в стані сп`яніння, працювати не хотів та і не міг через свій стан. Всі перебудови, реконструкції та утримання житлового будинку в АДРЕСА_1 здійснювалися ОСОБА_9 її чоловіком ОСОБА_10 за їхні кошти та їхньою працею, які постійно проживали та були зареєстровані у даному будинку.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка за життя склала на її користь заповіт, вступивши в управління спадковим майном, однак звернулася до нотаріуса лише другого вересня 2011 року та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Права власності на здійснену добудову та реконструкцію житлового будинку на АДРЕСА_1 на даний час не оформила, оскільки тривалий час проводилася реконструкція будинку та добудова, які здійснювала сім`я дочки для своїх потреб, а також через брак коштів на виготовлення всієї необхідної документації та оформлення права власності в цілому на будинковолодіння.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивачки.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області кадастровий № :02:000:0119 загальною площею 0.2397га.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області кадастровий № :02:000:0200 загальною площею 0.3738га.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області кадастровий № :02:000:0271 загальною площею 0.4553га.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області кадастровий № :02:000:0827 загальною площею 0.2943га.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на 1/2 частину майнового паю в натурі, у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн. та нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн. в тому числі на завершення приватизації зазначеної нежитлової будівлі та виготовлення всіх необхідних для цього дозвільних документів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 27.09.2021 року.

Суддя Ясиновський Р. Б.