КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/7315/20 Головуючий у 1 інстанції: Гончарук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Груп», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, -

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за собою право власності на майнові права на об`єкт будівництва: машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 5,8ч3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце № НОМЕР_2 , розміром 4х5.10 м., розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі, у підземному паркінгу, який є невід`ємною та складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно договору про пайову участь у фінансуванні будівництва №10/16-03 від 3.10.2016 року та договору відступлення прав вимоги (цесії) від 28.02.2020 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» (пайовик) та ТОВ «Юга-Груп» було укладено договір на пайову участь пайовика у фінансуванні будівництва паркінгу №10/16-03.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору пайової участі предметом договору є пайова участь пайовика у фінансуванні будівництва підземного паркінгу, який є невід`ємною та складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.1. даного договору визначено, що пайовик зобов`язався прийняти пайову участь у фінансуванні будівництва підземного паркінгу за вказаною адресою, а ТОВ «Юга-Групп» зобов`язується після завершення повного циклу будівельних робіт і введення в експлуатацію, передати пайовику (при умові внесення останнім 100% пайового внеску до моменту завершення повного циклу будівельних робіт та введення паркінгу в експлуатацію) по акту приймання-передачі частину підземного паркінгу, а саме: 2 машиномісця, що мають наступні номери № НОМЕР_1 , розміром 5,8*3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце № НОМЕР_2 , розміром 4х5.10 м., розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі.

Розмір пайової участі пайовика (вартість машиномісць) на день укладення сторонами договору становить 510 тис. грн.

Також пунктом 4.1 договору пайової участі передбачено, що пайовик протягом строку здійснення будівельних робіт та до моменту введення паркінгу в експлуатацію сплачує на рахунок ТОВ «Юга-Груп» 100% вартості машиномісця відповідно до п.2.3 договору.

Здійснення пайового внеску може бути проведено будь-яким іншим незабороненим законодавством України чином, в тому числі й шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Вказував, що 03.10.2016 року між пайовиком та ТОВ «Юга-Групп» було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (в подальшому Угода).

Відповідно до п.4 Угоди вбачається, що внаслідок укладання даної Угоди зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» перед ТОВ «Юга-Групп» щодо проведення оплати за договором на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу №10/16-03 від 3.10.2016 року вважаються виконаними в повному обсязі.

У зв`язку з виконанням зобов`язання щодо оплати пайового внеску пайовиком на підставі Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог 3.10.2016 року ТОВ «Юга - Групп» було надано довідку, згідно якої вбачається, що ТОВ «ФК «Есаймент» здійснило інвестування в будівництво двох машиномісць, а саме: НОМЕР_1, розміром 5,8ч3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце НОМЕР_2, розміром 4х5.10 м., розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі в розмірі 100 %, що складає 510 тис. грн.

Вказане також підтверджується рішенням Господарського суду м.Києва від 02 липня 2019 року (справа №910/2272/19), яким встановлено, що ТОВ «ФК «Есаймент» отримало майнові права на машиномісце НОМЕР_1, розміром 5,8ч3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце НОМЕР_2, розміром 4х5.10 м., розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі.

Зазначав, що 28 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Есаймент» та ТОВ «Юга-Груп» було укладено договір відступлення права вимоги (договір цесії), згідно умов якого позивач ОСОБА_1 набув права вимоги і став кредитором за договором пайової участі №10/16-03 від 03.10.2016 року.

Як убачається з п.2 договору цесії позивач здійснив пайовий внесок у сумі 510 тис. грн. на рахунок ТОВ «Юга-Груп » для будівництва зазначеного паркінгу, а організація після введення в експлуатацію повинна передати позивачу, а після відступлення права вимоги за договором пайової участі - ТОВ «ФК «Есаймент» два вказаних вище машиномісця.

Відповідно до п.4 договору цесії ТОВ «ФК «Есаймент» зобов`язується компенсувати позивачу витрати останнього, що пов`язані з виконанням своїх зобов`язань за договором пайової участі та сплатити на користь останнього плату за відступлення прав за договором в розмірі 245 тис. грн. без ПДВ протягом 1 робочого дня з моменту встановлення рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «ФК «Есаймент» в розмірі 245 тис. грн.

На виконання умов п.4 договору Цесії позивачем 28.02.2020 року було сплачено ТОВ «ФК «Есаймент» кошти в розмірі 245 тис. грн.

Відповідно до п.6 договору Цесії з моменту набрання чинності (з моменту підписання) до позивача переходять всі права вимоги до ТОВ «Юга-Груп» за договором пайової участі відповідно до умов договору пайової участі.

Згідно з п.2.2 умов договору про пайову участь запланований термін завершення будівництва 4 квартал 2017 року.

В порушення умов договору про пайову участь відповідачем проінвестованого об`єкту нерухомості не завершене, паркінг в експлуатацію не введено та право власності позивача на машиномісця не оформлено, що порушує права позивача як інвестора .

Свої вимоги позивач обґрунтовував також посиланням на вимоги цивільного законодавства, а саме, на ст.ст.177, 190, 331 ЦК України.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову.

Скаргу обгрунтовував тим, що приймаючи до уваги встановлені судом обставини та зазначені правові норми, єдиним належним способом захисту невизнаного майнового права на машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 5,8 х 3,5 метрів, розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце № НОМЕР_2 , розміром 4 х 5,10 метрів, розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі для позивача є звернення до суду з позовом про визнання такого права.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 у своєму позові просив визнати за ним саме майнові права на відповідні машиномісця, а не право власності на них, а також те, що судом першої інстанції приведений висновок про те, що позивачем невірно обрано спосіб цивільного захисту, оскільки положеннями ЦК України й іншими актами цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання договору, як визнання права власності на майнові права, апелянт вважав цей висновок таким, що він не відповідає обставинам справи, нормам матеріального права та усталеній судовій практиці, а тому не обгрунтованим та незаконним.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб цивільного захисту, оскільки положеннями ЦК України й іншими актами цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання договору, як визнання права власності на майнові права на машиномісце НОМЕР_1, розміром 5,8ч3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце № НОМЕР_2 , розміром 4х5.10 м., розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі, право власності на які повинно бути зареєстровано після введення об`єкта будівництва в експлуатацію у відповідності до розділу 3 Договору.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2016 року між ТОВ «Юга - Групп» та ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» укладено договір №10/16-03 на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу.

Відповідно до умов договору предметом договору є пайова участь «ТОВ «ФК «Есаймент» (Пайовик) у фінансуванні та будівництві підземного паркінгу, який є невід`ємною та складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , який будується ТОВ «Юга - Групп» (Організація) на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.06.2005 року №910 та договору оренди земельної ділянки від 30.06.2005 року №66-6-00277

Пунктом 2.1. даного договору визначено, що пайовик зобов`язався прийняти пайову участь у фінансуванні будівництва підземного паркінгу за вказаною адресою, а ТОВ «Юга - Групп» зобов`язується після завершення повного циклу будівельних робіт введення в експлуатацію, передати пайовику ( при умові внесення останнім 100 % пайового внеску до моменту завершення повного циклу будівельних робіт та введення паркінгу в експлуатацію по акту приймання - передачі частину підземного паркінгу, а саме 2 машиномісця, що мають наступні номери НОМЕР_1, розміром 5,8ч3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце НОМЕР_2, розміром 4х5.10 м. , розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі.

Встановлено, що 03.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» та ТОВ «Юга-Групп» було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних позовних вимог.

За п.3 даної Угоди ТОВ «ФК «Есаймент» і ТОВ «Юга-Групп» маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст.601 ЦК України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог на суму 510 тис. грн., що випливають з договорів, у яких ТОВ «ФК «Есаймент» і ТОВ «Юга-групп» є сторонами.

Пунктом 4 даної угоди зобов`язання ТОВ «ФК «Есаймент» перед ТОВ «Юга - Групп» щодо проведення оплати за договором про пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу №10/16-03 від 3.10.2016 року вважаються виконаними в повному обсязі.

Як вбачається з рішення Господарського суду м.Києва від 2.07.2019 року, ТОВ «ФК «Есаймент» було відмовлено в задоволені позову щодо визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, а саме, стосовно об`єктів інвестування - машиномісць - НОМЕР_1, розміром 5,8ч3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце НОМЕР_2, розміром 4х5.10 м. , розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі , вказаних вище.

Дана обставина відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України встановлена та повторному доказуванню не підлягає.

Так, 28.02.2020 року між ТОВ «ФК «Есаймент», ОСОБА_1 та ТОВ «Юга-Групп» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до умов договору цесії ТОВ «ФК «Есаймент» (Цедент) відступає ОСОБА_1 ( Цесіонарію ), а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові і стає кредитором за договором №10/16-03 від 03.19.2016 року на пайову участь у фінансуванні та будівництві паркінгу, який було укладено між Цедентом та ТОВ «Юга-Групп».

За договором цесії Цесіонер набуває право вимагати від ТОВ «Юга-Групп» належного виконання зобов'язань, які виникають з основного договору (договору на пайову участь у фінансуванні будівництва).

Цесіонарій зобов`язується компенсувати Цеденту витрати останнього, пов`язані з виконанням своїх зобов`язань за основним договором та сплатити на користь останнього плату за відступлення права вимоги за цим договором в розмірі 245 тис. грн. без ПДВ протягом 1 робочого дня з моменту виставлення рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Цедента .

Відповідно до рахунків-фактури за №№22, та 23 від 28.02.2020 року ОСОБА_1 були перераховані кошти в сумі 245 тис. грн. на рахунок ТОВ «СК «Есаймент»

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є непоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-318цс15), від 18 листопада 2015 року (провадження № 6-1858цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19).

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За статтями 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір укладається в формі встановленої для основного договору, а якщо форма не встановлена, то у письмовій формі.

Частиною 2 статті 635 ЦК України встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Згідно з ч.2 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не укладався договір купівлі-продажу майнових прав.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Одним зі способів захисту цивільних прав, з яким особа має право звернутися до суду, є вимога про визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес, крім визначених цією частиною статті способів, іншим способом, що встановлений договором або законом.

За положенням ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пред`являючи вимогу про визнання за позивачем право власності на майнові права на об`єкт будівництва позивачем невірно обрано спосіб цивільного захисту, оскільки положеннями ЦК України й іншими актами цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання договору, як визнання права власності на майнові права на машиномісце НОМЕР_1, розміром 5,8ч3,5 м., розташоване в осях «14-15» та «Е-Ж» по горизонталі та машиномісце № НОМЕР_2 , розміром 4х5.10 м. , розташоване в осях «15-16» та «И-Л» по горизонталі, право власності на які повинно бути зареєстровано після введення об`єкта будівництва в експлуатацію у відповідності до розділу 3 Договору.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: