Житомирський апеляційний суд
Справа №279/601/21 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Коростенської міської державної нотаріальної контори про визнання заповіту нікчемним

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на ухвалу судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року ОСОБА_4 , яка постановлена у м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Дубенчука Михайла Вікторовича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) та Коростенської міської державної нотаріальної контори (Житомирська область, м.Коростень. вул. Коротуна,5). Просить визнати заповіт ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 2001 року на ім`я ОСОБА_2 , нікчемним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її матері відкрилася спадщина на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Вона спадщину після смерті матері прийняла, направивши на адресу Коростенської міської нотаріальної контори відповідну заяву. Під час спілкування з працівниками нотаріального органу отримала інформацію про наявність заповіту, складеного матір`ю у 2001 році на ім`я племінника ОСОБА_2 на території АРК Крим. Проте ОСОБА_2 не відвідував спадкодавця. Вона доглянула матір до смерті та провела поховання.

Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі частини третьої ст.185 ЦПК України у зв`язку з тим, що не усунуті недоліки позовної заяви.

ОСОБА_1 із ухвалою про повернення заяви не погодилася. Через представника подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що позивач має право на вибір між кількома судами, якщо відповідачі проживають або знаходяться в різних місцях. Оскільки відповідач Коростенська міська нотаріальна контора територіально знаходиться в м. Коростені, то відповідно до положень ст.28 ЦПК України позовну заяву подано до Коростенського міськрайонного суду. Крім того, спадкове нерухоме майно знаходиться в м. Коростені. Посилається на те, що відповідно до ЦПК України саме позивач визначає сторони, а тому наявні всі процесуальні підстави для прийняття до провадження позовної заяви Коростенським міськрайонним судом Житомирської області. Суд не наділений правом (не уповноважений) визначати сторони.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суддя суду першої інстанції виходила із того, що відповідно до ухвали від 11 лютого 2021 року у встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуті не були. Ухвалою від 11 лютого 2021 року позовна заява була залишена без руху, оскільки подані позивачем докази не підтверджують існування між сторонами спору на момент звернення до суду, не дотримано правил підсудності.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновками суду першої інстанції, які не зовсім грунтуються на положеннях чинного законодавства та є передчасними.

Частиною першої статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною третьою ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За змістом частини першої, п`ятої, шостої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частини перша, третя статті 185 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2021 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 були залишені без руху з тих підстав, що подані позивачем докази не підтверджують існування між сторонами спору на момент звернення до суду та не дотримано правил підсудності, а саме: позовна заява не містить обґрунтування порушення Коростенською міською державною нотаріальною конторою її прав, вимоги, які б стосувалися вказаного відповідача або впливали на його права чи обов`язки не сформульовано; не враховано, що нотаріус є публічною особою та нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а тому не є належним відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Позивачем не подано жодного доказу того, що спір взагалі існує; чи реалізував відповідач ОСОБА_2 своє право на прийняття спадщини, чи була відкрита спадкова справа, що зміст заповіту не відповідає вимогам закону або волевиявленню особи доказів не поданою. Заявивши клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , позивач не підтвердив факт існування такої справи, її знаходження в Коростенській ДНК та не подав доказів того, що отримання таких даних для позивача є неможливим (а.с.8-9).

Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від суду від 11 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України (а.с.13).

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви не ґрунтується на нормах процесуального права.

За загальним правилом, прописаним у ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом із тим, статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» врегульовано, що у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд, зокрема, цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Окрім того, норма ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також дозволяє після відкриття провадження в цивільних справах, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, до моменту розгляду справи по суті фізична особа (відповідач, боржник, заінтересована особа, третя особа), яка постійно проживає на тимчасово окупованій території, може подати клопотання до визначеного місцевого загального суду міста Києва, у провадженні якого знаходиться справа, про передачу такої справи до місцевого загального суду, розташованого в межах Херсонської області, за вибором особи. У разі подання такого клопотання справа може бути передана до визначеного особою місцевого загального суду, розташованого в межах Херсонської області, на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення. Повторна передача справи не допускається.

Частиною п`ятнадцятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Представник позивача використав належне ОСОБА_1 право вибору суду за правилом, прописаним у ст.28 ЦПК України, яка регулює підсудність справ за вибором позивача, та звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за місцем знаходження одного із відповідачів - Коростенської міської державної нотаріальної контори, що обґрунтовано у позовній заяві.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За змістом частини дев`ятої статті 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Отже у разі, якщо суд дійде висновку про те, що справа не підсудна цьому суду, зазначене не є підставою для залишення позову без руху з подальшим її поверненням позивачу, адже у такому випадку ЦПК України передбачає інший алгоритм дій, який описаний вище.

Також не є підставою для повернення позову неподання доказів, оскільки достатньо викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини. Крім того, спори щодо спадкування не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження. За таких обставин, у підготовчому засіданні суд не обмежується у праві заслухати уточнення позовних вимог, вирішити питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування та які докази мають бути подані, з`ясувати, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання, а також здійснити інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. Лише під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що чітке дотримання вимог процесуального закону є необхідним явищем, оскільки забезпечує правильне дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року в справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року в справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, надто суворе тлумачення процесуальних норм позбавило позивача права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні в справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року в справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не лише право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. За таких обставин, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Відповідно до пункту 4 частини першої ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з п.6 частини першої ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Винесення ухвали з порушенням норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, що є підставою для її скасування та направлення справа для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: