Дата документу 21.09.2021
Справа № 937/7430/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2021 року м.Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Ковальової Ю.В.
за участі секретаря - Ісайченкова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Свій позов мотивує тим, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 04.04.1978 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2021 є власником 71/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , який є сином позивача, проте за вказаною адресою він не проживає. Усі витрати, пов`язані з утриманням будинку, у тому числі й оплату комунальних послуг несе лише він. Реєстрація відповідача обмежує право користування позивача зазначеним будинком через виникнення труднощів щодо сплати додаткових коштів на утримання будинку за відповідача, а також існує проблема з оформленням субсидії на оплату комунальних послуг, тому позивач вимушений звернутися до суду.
Позивач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про день слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Право власності позивача на 71/100 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 04.04.1978 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2021 /а.с.9,10,12/.
Власником 29/100 часток вказаного житлового будинку є ОСОБА_3 , як вбачається з інформації відділу зберігання інвентаризаційних справ а по роботі з архівом департаменту реєстраційних послуг мелітопольської міської ради від 16.09.2021.
В житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач не проживає з 2013 року, що підтверджується довідкою від 12.07.2021, виданою головою квартального комітету Мелітопольської міської ради народних депутатів /а.с.11/.
Отже, судом встановлено, що відповідач у вказаному будинку фактично не проживає, в ньому не з`являвся, вселятись не намагався, претензій не пред`являв.
В силу того, що відповідач зареєстрований в будинку, але в ньому не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач не будучи власником даного житлового будинку в будинку, не мешкає в ньому з 2013 року, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідач не виявив бажання знятися з реєстрації місця проживання, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає йому належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню будинку і не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 247, 259, 263-268, 280-282ЦПК України, ст.ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 21 вересня 2021 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя: