ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/820/21Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/958/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника апелянта Панькова О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/820/21 за апеляційною Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року (ухвалене суддею Коротичем І.А., повний текст якого складено 05 липня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язань за кредитним договором перед банком виконаним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») про визнання зобов`язань за кредитним договором перед банком виконаними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 21 серпня 2008 року вона підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За укладеним договором про надання банківських послуг вона отримала картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» №119478 зі встановленим первісно кредитним лімітом у сумі 100 гривень та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, у вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 21 серпня 2008 року. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в справі №601/1925/19, яке вступило в законну силу 03 березня 2020 року та не оскаржувалось банком, в задоволенні цивільного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 21 серпня 2008 року відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, оскільки ОСОБА_2 фактично отримано кредит у банку у розмірі 51790 гривень 08 копійок, а сплатила - 70675 гривень 14 копійок. Позивачка вважає, що виконала свої кредитні зобов`язання у повному обсязі. Разом з тим вона двічі зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» (у серпні та листопаді 2020 року) із заявами про розірвання кредитного договору №б/н від 21 серпня 2008 року, закриття всіх рахунків, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору №б/н від 21 серпня 2008 року, видачу довідки про закриття всіх рахунків в АТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я позивачки на підставі договору №б/н від 21 серпня 2008 року та видачу довідки про відсутність заборгованості за вказаним договором. Однак, вона отримала відповіді від АТ КБ «ПриватБанк» про те, що у резолютивній частині рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в справі №601/1925/19 відсутні приписи щодо припинення зобов`язань за договором, а також те, що у неї наявна заборгованість перед банком, а тому просять погасити її.

У зв`язку з викладеним, просила суд визнати зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору №б/н, укладеному 21 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» виконаними, а правовідносини за вказаним договором - припиненими; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» видати довідку про закриття рахунку за договором банківського рахунку № б/н від 21 серпня 2008 року та довідку про відсутність заборгованості за цим договором перед АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я позивачки, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 21 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк», виконаними.

Визнано правовідносини за кредитним договором № б/н від 21 серпня 2008 року, укладеному між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк», припиненими.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» видати довідку про закриття рахунку за договором банківського рахунку № б/н від 21 серпня 2008 року та довідку про відсутність заборгованості за цим договором перед АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2724.00 гривень.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмова від стягнення заборгованості за рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в справі №601/1925/19 не є самостійною підставою для припинення зобов`язань. Звертає увагу на те, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в справі №601/1925/19 встановлено факт неналежного виконання зобов`язань ОСОБА_2 , а тому наявне право АТ КБ «ПриватБанк» на стягнення трьох відсотків річних за неналежне виконання зобов`язання, передбачене ст.625 ЦК України. Таким чином, правовідносини не є припиненими. Зауважує, що такі вимоги позивачки, як визнання зобов`язання припиненими та зобов`язання надання довідки не підлягають задоволенню, оскільки носять в певній частині зобов`язуючий характер та є такими, що не забезпечують ефективний спосіб захисту.

У зв`язку з викладеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

02 вересня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Медвідь І.М.

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв`язку з належним виконанням договірних зобов`язань, останні повинні бути припиненні.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в справі №601/1925/19 у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 фактично отримала в кредит у банку кошти у сумі 51790.08 грн., а сплатила 70675.14 грн. Зазначено, що вимоги банку про стягнення штрафних санкцій та процентів за користування кредитними коштами не ґрунтуються на вимогах закону та в цій частині позову відмолено за безпідставністю.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 16 листопада 2020 року позивачка просила АТ КБ «ПриватБанк» розірвати договір від 20 серпня 2008 року, укладений між нею та відповідачем по справі; закрити всі рахунки, відкриті на підставі даного договору та видати довідку про закриття рахунків та відсутність заборгованості по даному договору (а.с.12).

З листа АТ КБ «ПриватБанк» від 03 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні її звернення. Просили здійснити погашення заборгованості, яка існує у позивачки перед банком (а.с.13).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті).

Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факт укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 539/3306/17.

Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Пунктом 20.5 Інструкції № 492 Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів передбачено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов`язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім`я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності).

Отже, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час в порядку, передбаченому вказаними нормами.

Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відбулося належне виконання кредитного договору № б/н, укладеного 21 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», шляхом повного погашення заборгованості по вказаному кредиту, що підтверджено рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в справі №601/1925/19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до банку із заявою про розірвання кредитного договору від 20 серпня 2008 року; закрити всі рахунки, відкриті на підставі даного договору, та видати довідку про закриття рахунків та відсутність заборгованості по даному договору. Однак вказана заява залишена без належного реагування, тому наявні всі підстави для задоволення цих вимог на підставі положень статті 1075 ЦК України.

Аналогічні висновок викладений у постанові КСЦ у складі Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 519/875/14-ц.

Доводи апелянта про те, що рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в справі №601/1925/19 не є самостійною підставою для припинення зобов`язань, колегія суддів відхиляє оскільки вказаним судовим рішенням встановлено погашення заборгованості за договором кредиту № б/н, укладеним 21 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Твердження апелянта про те, що правовідносини за договором не є припиненими, оскілкьки АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення трьох відсотків річних за неналежне виконання зобов`язання, що передбачено ст.625 ЦК України, суд апеляційної інстанції до уваги не бере з огляду на те, що права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені статтею 625 ЦК України.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що вимоги позивача про визнання зобов`язання припиненими та зобов`язання надання довідки не забезпечують ефективний спосіб захисту, оскільки право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 08 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді