Справа № 683/1941/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якимчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/1941/21, 2/683/958/2021 за позовом ОСОБА_1 до Староостропільської сільської ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницької області і просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товаристві «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 4,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з липня 1990 року він почав працювати у колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товаристві «Левківське» і тоді ж був прийнятий в члени вказаного товариства. У 1995 році розпочалося паювання земель і 11 вересня 1995 року колективне пайове акціонерне сільськогосподарське товариство «Левківське» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №018. Вказує, що на момент паювання він був членом вищезазначеного товариства і його було включено до списку громадян членів товариства, які мають право на отримання земельної частки (паю), під №517.

Колективне пайове акціонерне сільськогосподарське товариство «Левківське» здійснило паювання землі, яка належала йому на праві колективної власності, визначивши розмір земельної частки (паю) кожного члена колективного сільського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі, проте сертифікат на право на земельну частку (пай) йому видано не було.

А тому вважає, що являючись на момент розпаювання земель членом колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» та будучи включеним до списку громадян членів товариства, які мають право на отримання земельної частки (паю), він має право на земельну частку (пай) у вказаному підприємстві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Якимчук Н.П. позов підтримала, просить його задоволити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 на момент розпаювання земель був членом колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» та був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) під №517, однак сертифікат на земельну частку (пай) з невідомих причин йому видано не було. Оскільки на даний час сертифікати на земельну частку (пай) не видаються, тому просить в судовому порядку захистити право позивача на земельну частку (пай).

Відповідач Староостропільська сільська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

У визначений судом строк відповідач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку із спливом строку позовної давності. Вказує, що ОСОБА_1 знав, а якщо не знав, то зобов`язаний був знати про те, що у 1995 році проводилось розпаювання земель. Починаючи з 1995 року він не звертався за захистом своїх порушених прав, а тому на час звернення до суду із даним позовом він пропустив строк позовної давності. Крім того, посилається на те, що додана позивачем до позовної заяви копія Державного акту на право колективної власності на землю не відповідає оригіналу, а з копії списку не можливо встановити чого саме він стосується.

Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 вересня 1995 року на підставі рішення Сербинівської сільської ради народних депутатів №3 від 14 березня 1995 року колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товариству «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області передано у колективну власність 3614,6 гектарів землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11 вересня 1995 року (а.с.12).

Станом на 11 вересня 1995 року ОСОБА_1 був членом колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується записами про його членство у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.6-9).

Як член колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області, ОСОБА_1 був включений до Списку громадян членів колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське», який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11 вересня 1995 року, виданого вказаному товариству, де значиться під №517 (а.с.13).

Як вбачається, з із відповіді відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №29-22-0.30-584/113-21 від 14 червня 2021 року, середній розмір земельної частки (паю) по колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товаристві «Левківське» становить 4,01 в умовних кадастрових гектарах. ОСОБА_1 включений до Списку громадян членів колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське», який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11 вересня 1995 року, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Відповідно до преамбули Закону України N899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону N 899-IV право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

У відповідності до ст.ст. 3, 5 Закону N 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Статтею 13 Закону N 899-IV передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, вищезазначеними правовими нормами встановлено відсутність на даний час будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі-КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30січня 2003року №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як член колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області був включений в Список громадян - членів зазначеного товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого 11 вересня 1995 року колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товариству «Левківське».

Отже, відповідно до п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» ОСОБА_1 , як член колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське», набув право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) з моменту видачі Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11 вересня 1995 року, та має право на земельну частку (пай) з земель колективної власності колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське».

Враховуючи, що сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 не видавався, тому за ним слід визнати право на земельну частку (пай) в колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товаристві «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 4,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Разом тим, доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, не ґрунтуються на нормах цивільного права, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 71, 76, 79 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Право позивача на земельну частку (пай) з земель колективної власності колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» виникло з моменту видачі Державного акта на право колективної власності на землю колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське», тобто з 11 вересня 1995 року, і таке право є триваючим, з того часу припинено не було, ніким не заперечувалось та існує на даний час.

Про порушення свого права, а саме неможливість отримати у власність земельну ділянку через відсутність у нього сертифікату на земельну частку (пай), ОСОБА_1 довідався лише у червні 2021 року, коли отримав відповідь з відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на своє звернення.

Отже, саме у червні 2021 року позивач дізнався про порушення свого права і з цього часу почався перебіг строку позовної давності.

Також не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що копія Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11 вересня 1995 року, яка додана позивачем до позовної заяви, не відповідає оригіналу, а список, у якому зазначено під №517 ім`я позивача є незрозумілим.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем вищезазначені копії Державного акту та витягу зі Списку громадян членів товариства завірені мокрими печатками відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, засвідчені підписом начальника відділу Возного О.А. та надані на запит представнику позивача адвокату Якимчук Н.П., що підтверджується відповідним супровідним листом від 14 червня 2021 року, а тому у суду не має сумнівів у достовірності вказаних документів.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товаристві «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 4,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Староостропільська сільська рада Хмельницької області, місцезнаходження: вул. Центральна,2/14 с. Старий Остропіль Старокостянтинівського району Хмельницької області, 31146, .

Повне рішення складено 20 вересня 2021 року.

Суддя: