Справа № 159/1809/21 Головуючий у 1 інстанції: Шергіна Ю. О.
Провадження № 22-ц/802/1237/21 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього, який продовжує навчання, в якому позивач просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на його користь, в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісяця.

Позовні вимоги обґрунтовує та вказує на те, що він навчається на денній формі навчання в Школі навичок у Любартувсько-Бранзовській Школі І ступеню. Термін навчання - з 01.09.2019 по 30.06.2021. Позивач навчається на денній формі навчання та не має змоги працювати, щоб забезпечити себе. На даний час йому повністю допомагає мати. До повноліття батько також сплачував аліменти на його утримання. Позивач зазначає що йому відомо що відповідач ОСОБА_2 працює в Литовській Республіці, йому не відомо про наявність у нього інших утриманців, чи він не хворіє ніякими хронічними захворюваннями. Враховуючи те, що навчання хоч і безкоштовне, позивачу необхідні коти на проїзд до місяця навчання, одяг, харчування, підручники, а тому просить стягувати з відповідача його користь аліменти на час навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн 00 коп.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, на період навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку, починаючи стягувати з 29 березня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити, оскільки рішення є необґрунтованим, прийняте з грубим порушенням принципів судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення суду слід змінити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 19.09.2002 по 05.04.2019 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.04.2019 було розірвано.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області 28.03.2003, відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2019 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.05.2019 і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки від 26.06.2020 BS I/D/107/20 ОСОБА_1 є студентом Галузевої школи І ступеня в Школі вмінь в Любартові, проживає з 01.09.2020 у гуртожитку навчального закладу, період навчання з 01.09.2018 по 30.06.2021.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Положеннями ч.ч. 1,3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 2000 грн., суд першої інстанції врахував вище зазначені вимоги закону, матеріальне становище дитини і платника аліментів та рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, яка продовжує навчання.

З матеріалів справи вбачається, що син ОСОБА_6 навчається на денній формі навчання, а тому об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що останній повинен харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. І, оскільки він на даний час не спроможний себе забезпечити, то саме на батьків покладається такий обов`язок.

Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина сторін, який навчається, не може бути перекладено винятково на матір дитини.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, на даний час проживає у в Литовській Республіці, де працює та отримує заробіток. Відповідачем не спростовано такі доводи позивача та не надано будь-яких доказів зворотнього.

Наявність у відповідача на утриманні двох неповнолітніх дітей не звільняє його від обов`язку утримання свого повнолітнього сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Отже в ході розгляду справи відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що останній позбавлений можливості надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, який, у зв`язку із навчанням таку допомогу потребує.

Разом з тим, суд, ухвалюючи рішення, не врахував, що в матеріалах справи відсутні довідки про розмір доходів відповідача, які б підтверджували його спроможність сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. Тому рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 підлягає зміні, тобто зменшенню до 1250 грн, враховуючи, що до повноліття сина відповідачем сплачувалися аліменти саме в такому розмірі, що підтверджує факт можливості надавати матеріальну допомогу сину в такому розмірі. Такий висновок цілком відповідає загальним засадам цивільного законодавства щодо його справедливості та розумності.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Отже, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції, зробивши правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, не врахував усіх обставин, передбачених статтею 182 СК України, які мають значення для справи та не дав їм вірну правову оцінку, то рішення суду необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2021 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1250 гривень щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку, починаючи стягувати з 29 березня 2021 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді