Справа № 206/2206/21
Провадження № 2/206/883/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Мороз В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття її з реєстрації за цією адресою,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що відповідач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_1 . У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований з 30.05.2014. Зазначена вище квартира належить позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3-3889 від 30.08.2008. Відповідач не проживає у зазначеній квартирі з травня 2018 року. Крім того, відповідач не веде спільного із позивачем господарства та не несе жодних витрат, пов`язаних з утриманням зазначеного житлового будинку. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі зобов`язує позивача сплачувати комунальні послуги за нього. Також, в позовній заяві зазначено, що відповідач має постійні фінансові проблеми, часто бере позики та не повертає їх, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 постійно відвідують колектори, телефонують на її телефон та погрожують відібрати у неї майно в рахунок погашення заборгованості її сина, з яким вона не спілкується. На підставі викладеного, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Окрім того, у відповіді на відзив представником позивача зазначено, що ніяких домовленостей між позивачем та відповідачем про відсутність останнього у спірному домоволодінні не було. Місце проживання відповідача позивачу невідоме. Відповідач має фінансові проблеми, часто бере позики та не повертає їх. Так, через реєстрацію відповідача у вказаному домоволодінні, позивача постійно відвідують колектори, телефонують та погрожують відібрати у неї майно в рахунок погашення боргу.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі зазначивши наступне. ОСОБА_2 не проживає у спірному домоволодінні з поважних причин та за домовленістю із власником житла. Так, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 52,7 кв.м., з яких житлова площа 27,8 кв.м. У вказаному спірному домоволодінні зареєстровані окрім відповідача наступні особи: мати відповідача ОСОБА_1 (позивач по справі), брат відповідача ОСОБА_5 . Без реєстрації місця проживання у спірному домоволодінні проживає ще дві особи: ОСОБА_6 сестра позивача, та ОСОБА_7 мати позивача. Таким чином, за вказаною адресою проживає 5 дорослих осіб, включаючи відповідача. Відповідач ОСОБА_2 виявив бажання створити сім`ю та розпочав фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_8 . Проживання у домоволодінні з житловою площею 27,8 кв.м. шістьом дорослим особам є неможливим, отже відповідач за домовленістю з матір`ю почав проживати з сім`єю ОСОБА_8 .

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, надав заяву до суду про розгляд справи без участі представника. Рішення прийняти згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства (а.с. 50,51).

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до наступного.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3-3889 від 13.08.2008 р. посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Отроцюк О.В. ОСОБА_1 отримала у спадок майно після смерті ОСОБА_9 , а саме житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20351111 від 24.09.2008 р. вбачається, що власником домоволодіння на приватній формі власності в одній цілій частці за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідно до технічного паспорту, загальна площа домоволодіння становить 52,7 кв.м., з яких житлова 27,8 кв.м. (а.с. 13 15).

У домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстровані 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується домовою книгою та довідкою про склад сім`ї № 878 від 03.03.2021 р. (а.с. 16, 17, 18).

Також, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надала до суду акти обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 від 02.03.2021 р. та 21.09.2020 р. відповідно до яких встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вищезазначеному домоволодінні з травня 2018 року (а.с. 22, 23).

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

У відповіді на адвокатський запит від 23.03.2021 р. Голова Територіального селищного комітету «Жовтневий» Кірса А.Ю. зазначає, що ОСОБА_2 не звертався до територіального селищного комітету «Жовтневий» з приводу усунення перешкод з користування спірним домоволодінням (а.с. 33).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він знає про обставини по справі, оскільки він проживає з тіткою відповідача по АДРЕСА_2 . У спірному домоволодінні проживає мати, бабуся, тітка та брат відповідача ОСОБА_2 . Раніше відповідач проживав у спірному домоволодінні, потім він познайомився з дівчиною, з якою почав проживати за іншою адресою. У ОСОБА_2 багато кредитів, через що вони вирішили виписати останнього зі спірного домоволодіння.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є батьком дівчини відповідача ОСОБА_8 . Відповідач не проживає у спірному домоволодінні, оскільки житлова площа не відповідає умовам. Тому ОСОБА_2 зі своєю дівчиною вирішили, що проживатимуть у батьків ОСОБА_12 . Родичі відповідача були в них у гостях, бачили де буде жити ОСОБА_2 . Свідок не був у самому спірному домоволодінні, але був на його подвір`ї, та бачив що там проживають тітка, мати, бабуся та брат відповідача.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є матір`ю дівчини відповідача ОСОБА_8 . Відповідач ОСОБА_2 прийшов до них жити у 2018 році. Вони думали, що вони будуть проживати у відповідача, але в нього мала житлова площа. В 2019 та 2020 роках до них у гості приходили позивач, баба та брат відповідача. Раніше відносини були гарні. У ОСОБА_2 була заборгованість 50000 гривень, але позивач ОСОБА_1 закрила цей борг.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона зустрічається з відповідачем з кінця 2017 року. У 2018 році він переїхав жити до її сім`ї, бо в нього мала житлова площа. З його сім`єю це рішення було узгоджено.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що відповідач є її онуком. Приблизно 4 роки тому він пішов жити до своєї дівчини. У минулому році сім`я ОСОБА_14 заплатила за борги відповідача ОСОБА_2 , бо сім`я ОСОБА_12 виганяли його з квартири. Після оплати боргів сім`я ОСОБА_12 забрала ОСОБА_2 до себе знову. В спірному домоволодінні він не проживає, бо він сказав, що буде жити у ОСОБА_15 . Вони з сім`єю ОСОБА_15 познайомились ще до звернення до суду.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом встановлене статтею 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Цією ж статтею визначено підставу припинення такого права - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Позовні вимоги позивача, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані позивачем суду докази у вигляді актів, складених за результатами виходу за місцезнаходженням спірного домоволодіння, вказують на наявність підстав для висновку, що відповідач дійсно на момент пред`явлення позову до суду постійно не проживає в житловому приміщенні, що не заперечувалося і самим відповідачем.

Між тим, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника житла права користування цим житловим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Акт щодо не проживання відповідача в спірному житлі, на думку суду, не є належним доказом у справі, оскільки не містить у собі достовірних даних щодо причин не проживання відповідача в спірному приміщенні. Сам факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є не проживання члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності поважних причин не проживання відповідача у спірному домоволодінні.

Натомість, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач з поважних причин не проживає у спірному домоволодінні. Так, з показів відповідача та свідків вбачається, що за усною домовленістю між позивачем та відповідачем, останній почав проживати разом з ОСОБА_16 оскільки житлова площа домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , замала для проживання шістьох дорослих осіб.

Окрім того, з пояснень сторін вбачається, що між ними існує конфлікт через те, що позивачу погрожують колектори з приводу відібрання у неї домоволодіння в рахунок погашення заборгованості її сина.

Оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, це питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи, а тому суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає у квартирі з поважних причин, а його тимчасова відсутність, в даному випадку, викликана особливими обставинами.

Оцінюючи посилання позивача на не сплату комунальних послуг відповідачем, слід зазначити, що суд вирішує позов лише в межах позовних вимог, в той час як така підстава, як несплата комунальних послуг не є підставою для зверненням з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування, а є підставою для звернення з позовом про стягнення заборгованості.

За таких обставин підстав для задоволення позову на підставі положень ч.2 ст. 405 ЦК України суд не вбачає і в задоволенні позову належить відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки ця вимога є похідною.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття її з реєстрації за цією адресою - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 22 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна