Єдиний унікальний номер справи 333/3552/21
Номер провадження 2/333/2762/21
15 вересня 2021 року місто Запоріжжя
26 травня 2021 року, представник позивача - адвокат Кравченко О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд: зняти арешт, на все нерухоме майно ОСОБА_2 , який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 березня 2011 року за № 15289122 на підставі постанови Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції № 365/2/11 від 03.03.2011 року в порядку виконання виконавчого провадження № 6-417/10, виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова 16.03.2010,реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10900405.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу, від 21.09.2006 року № 2130, ОСОБА_2 , матері позивача, належала квартира АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_2 на квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 02.07.2016 року, номер запису про право власності 15286077.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Заповіт ОСОБА_2 не залишила.
Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є позивач. ОСОБА_1 , котра 20 жовтня 2020 року звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Буцикіної Л.О. із заявою про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 33/2020.
Факт прийняття позивачем спадщини підтверджується також довідкою, виданою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. 25.05,2021 за №265/02-14.
У процесі оформлення права на спадщину позивач дізнався, що на все нерухоме майно спадкодавця накладений арешт, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 березня 2011 року за № 15289122 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника № 365/2/11, що видана Комунарським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 03.03.2011, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10900405. Зазначене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, виданою Буцикіною Л.О,. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 17.03,2021 за №248535358.
Вказане виконавче провадження відкрите за виконавчим листом № 6-417/10, виданим Новозаводським районним судом міста Чернігова 16.03.2010 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» № 2447 від 11.08.2009.
Відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі № 751/1354/17 від 12.04.2017 рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» № 2447 від 11.08.2009 скасовано. Указана ухвала набрала законної сили 11.05.2017.
Отже, правова підстава накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 , на сьогодні відсутня.
30 березня 2021 року позивач звернувся до Комунарського відділу ДВС з метою зняття арешту у позасудовому порядку. На це орган ДВС повідомив, що виконавче провадження № 365/2/11 від 03.03.2011 знищене у зв`язку із закінченням строків його зберігання, відтак звільнити майно з-під арешту він можливості не має. За таких обставин, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із цією позовною заявою, оскільки вказане обтяження створює їй перешкоди у здійсненні права власності, зокрема позбавляє її можливості одержати свідоцтво про право на спадщину і, як наслідок, вільно розпоряджатися квартирою. Знищення виконавчого провадження, за яким накладений арешт, унеможливлює зняття арешту у позасудовому порядку.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2021 року було відкрито провадження по справі.Одночасно, було вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без їх участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надали.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини не явки суду. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи надано не було.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 15 вересня 2021 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_2 , належила квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору уцпівлі-продажу від 21 вересня 2006 року № 2130, що посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Буцикіною Л.О.та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12008554 від 02 жовтня 2006 року./а.с.6-7,10/
На даний час виконавче провадження строки зберігання якого закінчилися знищено, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерством юстиції України п. 9.9. «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.
Вказане виконавче провадження відкрите за виконавчим листом № 6-417/10, виданим Новозаводським районним судом міста Чернігова 16.03.2010 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» № 2447 від 11.08.2009.
Відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі № 751/1354/17 від 12.04.2017 рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» № 2447 від 11.08.2009 скасовано. Указана ухвала набрала законної сили 11.05.2017. /а.с.44/
Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Згідно з положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Норми Закону України «Про виконавче провадження» містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.
Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2010 рік) (надалі Закон № 606- XIV), полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Згідно з вимогами частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Згідно з положеннями статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, відповідно до зазначеної статті та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 проводяться всі інші дії державного виконавця необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та наслідки завершення відповідного виконавчого провадження зі зняттям арешту, що по даному виконавчому проваджені № 24765108 зроблено не було.
Наразі, згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт накладений постановою державного виконавця не знято.
Порядок зняття арешту з майна регулюється ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини зазначені в ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» .
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в усіх випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до п. 15 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.
Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що містяться в постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» питання щодо звільнення майна з під-арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права:
- на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад - адміністративного);
- особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна.
Враховуючи вищевикладене, та те, що відкритого виконавчого провадження немає, повторно для примусового виконання виконавчий документ не пред`являвся стягувачем, строк пред`явлення його сплив, тому подальше існування арешту майна буде становити лише надмірний тягар для позивача, таким чином суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивачем не було заявлено відповідної вимоги, суд вважає за можливо не стягувати з відповідача суму судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 19, 141, 258, 259, 265, 280, 354 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд
Зняти арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_2 , який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 березня 2011 року за № 15289122 на підставі постанови Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції № 365/2/11 від 03.03.2011 в порядку виконання виконавчого документа № 6-417/10, виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова 16.03.2010, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10900405.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2021 року.
Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов