Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2362/20

Провадження № 2/126/213/2021

"07" вересня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Олійник І. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Джулинської ОТГ в особі голови комісії з припинення Швець Петра Васильовича про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить:

- встановити факт, що ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер до дня смерті проживав з нею однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу;

- визнати за нею, як за спадкоємицею четвертої черги за законом, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який належав померлому ОСОБА_2 ..

В обгрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Шляхова, Бершадського району Вінницької області, помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Позивачка є дружиною ОСОБА_3 , з яким прожила в незареєстрованому шлюбі з 1986 року і до дня його смерті в одному житловому будинку, по АДРЕСА_1 . Під час спільного подружнього життя вони з чоловіком вели спільне господарство, мали спільний побут і спільно вирішували всі побутові проблеми. проживаючи однією сім`єю вони з чоловіком підтримували один одного, спільно виконували побутові роботи.

Після смерті чоловіка і відкриття спадщини, маючи намір оформити належним чином свої спадкові права позивачка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що шлюбні відносини з спадкодавцем не були зареєстровані у встановленому законом порядку, а також тому, що були відсутні правовстановлюючі документи.

Вищевикладені обставини і стали причиною звернення до суду з даним позовом.

Дана позовна заява надійшла до суду 23.10.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач, ОСОБА_1 , в підготовче судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Сільський голова Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, Швець П. , також в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 67 років, помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Шляхівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №1065 від 07.09.2021 року, виданої виконавчим комітетом Шляхівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, вбачається, що спадкоємцями на майно померлої є позивач по справі ОСОБА_1 , 1952 року народження.

Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка, ОСОБА_2 , позивачка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, однак їй було відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва у зв`язку з тим, що нею не було надано документи, що підтверджують родинні зв`язки із померлим, а також не надано відповідні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок вищевказаних обставин, позивачка позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права, що і стало причиною її звернення до суду за захистом свого порушеного права.

На підтвердження наявних у позивачки з померлим ОСОБА_2 родинних зв`язків долучила до матеріалів справи довідку, видану виконкомом Шляхівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 ,1952 року народження та ОСОБА_2 , 1950 року народження з 1986 року і по день смерті останнього, проживали разом, вели спільне господарство, мали права і обов`язки подружжя.

Щодо відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема житловий будинок, позивачка вказала, що право власності на нього у померлого ОСОБА_2 виникло на підставі Закону України «Пр власність» (який був чинний на час виникнення даних правовідносин, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинна на час виникнення вказаних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Факт набуття права власності на майно колгоспного двору, позивачка підтвердила випискою з погосподарської книги, виданої Шляхівською сільською радою Бершадського району Вінницької області від 10.08.2020 року № 871, з якої вбачається, що станом на 15.04.1991 року, житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель і споруд, під номером АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи - колгоспний двір, і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 при житті були членами даного колгоспного двору.

Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (пункт 23постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року).

У пункті 21 вказаної Постанови роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Так, Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно вимог ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначений правовий висновок висловив Верховний Суд в своїй постанові від 07 лютого 2018 року, справа № 127/1765/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме :

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 та покійний ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю протягом останніх тридцяти двух років до дня відкриття спадщини, тобто ОСОБА_1 належить до спадкоємців четвертої черги за законом на майно померлого та спадщину у встановленому законом порядку прийняла, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, ст.ст.1264, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Джулинської ОТГ в особі голови комісії з припинення Швець Петра Васильовича про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1986 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 , дня смерті ОСОБА_5 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 , як спадкоємицею четвертої черги за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., що позначається "А" з відповідною часткою господарських будівель та споруд: веранда - літера "а", ганок - літера "а1", літня кухня - літера "Б", веранда - літера "б", сарай - літера "В", погріб - літера "Впід", споруди - 1-3, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суд вважає за необхідне додатково роз`яснити, що згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року №731-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Джулинська ОТГ в особі голови комісії з припинення Швець Петра Васильовича, с.Шляхова, вул. В.Кавуна,1, Гайсинського району Вінницької області.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07.09.2021 року.

Суддя Р. В. Хмель