Справа № 137/1372/20
Провадження № 22-ц/801/1842/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 рокуСправа № 137/1372/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Файчук Я.В., Якимчука О.В. та його представника адвоката Зайцева Б.В., Якимчук С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пунько Ірини Валеріївни на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області, про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області, про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.02.2014 був розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20.09.1998 Селищенською сільською радою Літинського району Вінницької області. Однак, після розірвання шлюбу позивач, відповідач та двоє їхніх дітей продовжили проживати в одному домогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 . За період їхнього спільного проживання та перебування у шлюбі вони збудували невеличкий будинок, який складається із двох кімнат, веранди, ганку, а також сараю. Будівництво здійснювалось за спільні кошти подружжя та за участі кожного з них.Вважає, що він має право на володіння, користування та розпоряджання спірним житловим будинком (будівельними матеріалами) на рівні із відповідачем, а з вимогою змінити своє місце проживання не згоден.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 червня 2021 року позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію та рішення державного реєстратора Морозюк Наталії Анатоліївни Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області від 17 квітня 2018 року №40657156 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку літера "А", веранди літера "а", ганку, сараю літера "Б", підвалу "п/Б, убиральні літера "У", хвіртки №1, воріт №2.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 1/2 частки права власності на житловий будинок літера "А" загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 22,8 кв.м, веранди літера "а", ганку, сараю літера "Б", підвалу "п/Б, убиральні літера "У", хвіртки №1, воріт №2., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 виданий, 22.11.2000 Літинським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , (паспорт серії НОМЕР_4 виданий 21.11.2000 Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_1 ) 2139 (дві тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 41 коп. у якості компенсації витрат зі сплати судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн. у якості компенсації витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Пунько І.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_2 1/3 частки права власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 22,8 кв.м, веранди літера "а", ганку, сараю літера "Б", підвалу "п/Б, убиральні літера "У", хвіртки №1, воріт №2, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн у якості компенсації витрат на правову допомогу. В задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації та рішення державного реєстратора Мороз Наталії Анатоліївни Літинської селищної ради Літинського району від 17 квітня 2018 року за №40657156 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 22,8 кв.м, веранди літера "а", ганку, сараю літера "Б", підвалу "п/Б, убиральні літера "У", хвіртки №1, воріт №2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Заєць Б.В. зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06.11.2014 (а.с. 12 том 1), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб, зареєстрований 20.09.1998 в Селищенській сільській раді Літинського району Вінницької області.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав (а.с. 13 том 1) 11.04.2018 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок в цілому з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості по АДРЕСА_1 .

У відповідь на адвокатський запит (а.с. 13 том 1) Літинською селищною радою Літинського району Вінницької області 19.08.2020 проінформовано, що по АДРЕСА_1 з 2007 по дату відповіді зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , 1978 року народження (голова двору), ОСОБА_2 , 1976 року народження, ОСОБА_3 , 1999 року народження та ОСОБА_4 , 2007 року народження.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу від 12.10.2015 (а.с. 86-87 том 1) 08.10.2015 за відповідачкою ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до довідки Літинського РСП КП «ВООБТІ» від 20.03.2018 станом на 31.12.2012 реєстрація права власності об`єкту по АДРЕСА_1 не проводилась.

Витягом з державного реєстру речових прав (а.с. 89 том 1) підтверджується те, що 11.04.2018 за відповідачкою зареєстровано право власності на житловий будинок в цілому з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості по АДРЕСА_1 .

У відповідності до довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 747 від 30.11.2020 (а.с. 99 том 1) до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , співмешканець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з засади рівності часток подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 255 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За вимогами ч. 1 ч. 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Як зазначено у постанові Верховного суду у справі № 372/504/17 від 21.11.2018 р., розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статуту майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто, лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як було встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції за час перебування у шлюбних відносинах подружжям було набуто (створено) спірне майно. Після розірвання шлюбу із позивачем ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок із господарськими спорудами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що позивач приймав значно меншу участь у будівництві житлового будинку, тому його частка у праві власності на даний будинок має бути зменшена з Ѕ частки до 1/3, а за нею відповідно визнано право на 2/3 частки спільного майна. Тобто відповідачка визнає, що оспорюваний будинок був набутий за час шлюбу та є спільною власністю подружжя.

Посилання представника ОСОБА_1 адвоката Пунько І.В. на те, що земельна ділянка, на якій побудовано оспорюваний житловий будинок належить відповідачці на праві особистої приватної власності, позивачем не оспорюються, оскільки ОСОБА_2 звертався до суду з вимогами саме щодо визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а не земельної ділянки.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, оскільки спірний житловий будинок побудований за час перебування сторін у шлюбі, доказів, що зазначений будинок будувався за особисті кошти ОСОБА_1 та її батьків матеріали справи не містять.

Проте, вимоги ОСОБА_2 щодо скасування державної реєстрації права власності від 17 квітня 2018 року на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає, оскільки однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно є таким рішенням та відповідно є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 534,75 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам та враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, складності справи, а також фінансового стану сторін, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пунько Ірини Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 червня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності та рішення державного реєстратора Морозюк Наталії Анатоліївни Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області від 17 квітня 2018 року №40657156 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку літера "А", веранди літера "а", ганку, сараю літера "Б", підвалу "п/Б, убиральні літера "У", хвіртки №1, воріт №2 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 534,75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Ю.Б. Войтко

Л.О. Голота