Справа № 474/898/20
Провадження № 2/474/6/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

30.07.21 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Фасій В.В.

при секретарі судового засідання - Багрін Н.А.

без участі:

представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38200,12грн., -

встановив:

18.12.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 16.09.2011 року звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, на підставі якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 10000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Посилаючись на ці обставини та те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує у зв`язку з чим, станом на 01.03.2020 року, утворилась заборгованість по кредиту у розмірі 38200,12 грн., з яких: 26719,13 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11480,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 у судові засідання не з`являвся, будучи належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомленим про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у відповіді на відзив (вх.№679 від 15.02.2021р.) послався, що укладання кредитного договору між сторонами в даному випадку здійснено за принципом підписання анкети-заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що складає між Банком та відповідачем договір приєднання. Підписавши угоду позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що разом становлять самостійний кредитний договір. На підтвердження цих обставин представником банку було надано до суду разом із анкето-заявою і копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем, у якій крім іншого, зазначено і базову відсоткову ставку за користування кредитом, порядок сплати відсотків, нарахування та сплати пені, тощо. З огляду на це вказував на те, що між сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, і з врахуванням того, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, просив позов задовольнити повністю, та стягнути з відповідача тіло простроченого кредиту та нараховані відсотки.

18.12.2020р. представник позивача Кіріченко В. М. звернувся до суду з клопотанням (вх.№5450) про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, подала відзив на позов, в якому вказувала на те, що 16.09.2011р. вона звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримала платіжну картку та кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому послалася, що процентна ставка у анкеті заяві зазначена не була, та в ній же були відсутні інші умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення грошового зобов`язання. Однак пред`являючи позов банк ставить вимоги про стягнення з неї простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, також посилаючись на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому доказів про те, що відповідач розумів такі та ознайомився з ними підписуючи анкету-заяву не надає. Посилалася що роздруківка із сайту позивача також не може бути належним доказом. А тому на думку відповідача, відсутні підстави вважати що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів. За такого, вона ж вважає що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів, надані банком Витяги не можуть розцінюватися як стандартна типова форма, до укладеного із відповідачем кредитного договору, так як не підтверджують вказаних обставин. Тому ці обставини, на думку відповідача, є підставами для відмови у позові. Також вона ж послалася на те, що з 16.09.2011р. по 01.03.2020р. позивачем нараховано та утримано з неї відсотків у сумі 33346,28 грн., та що за цей період нею були внесені кошти на погашення кредиту в сумі 32053,24 грн., витрачено ж коштів в сумі 31230,67 грн., але з огляду на те, що нарахування та утримання відсотків по картковому рахунку відкритому на підставі анкети-заяви є незаконним, оскільки в ній не передбачалося, вважала що її заборгованість має бути зменшена на суму незаконно стягнутих відсотків 33346,58 грн. Та з врахуванням ще 3700,26 грн. вирахуваних банком на страхові платежі вважала, що заборгованість перед банком у неї взагалі відсутня.

15.07.2021р. відповідач звернулася до суду з заявою (вх.№2883) про розгляд справи у її відсутність, в якій позов не визнала, та просила відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд з власної ініціативи розгляд справи проводить в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

- 16.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (анкета заява від 16.09.2011р.);

- в письмових умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якими клієнт (відповідач) ОСОБА_1 погодилась та засвідчила своїм підписом 16.09.2011 року, сторони погодили умови щодо розміру процентної ставки - 2,5% в місяць, порядку нарахування та сплати процентів; порядку погашення заборгованості по кредиту; розміру щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строку внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; розміру та порядку нарахування неустойки: пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, порядку її нарахування; штрафу при порушенні строків по будь-якому із платежів більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії, (довідка про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" від 16.09.2011р. підписана позичальником);

- в період з 11.06.2013р. по 04.11.2016р. позичальнику ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки - № НОМЕР_1 , дата відкриття 11.06.2013 року та термін дії 07/16; № НОМЕР_2 , дата відкриття 21.02.2016 року та термін дії 02/20; № НОМЕР_3 , дата відкриття 13.08.2016 року та термін дії 12/19, № НОМЕР_4 , дата відкриття 04.11.2016 року та термін дії 02/20. Кредитний ліміт станом на 11.06.2013 становив 300грн., та того ж дня був збільшений до 5000 грн., у липні 2017 р. кредитний ліміт збільшився до 10000 грн., та вже 06.11.2018р. був зменшений до 0,00 грн. (довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та про видані кредитні картки);

- у період з 21.08.2019 року по 01.03.2020 року, у зв`язку з не належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором щодо своєчасного погашення належних за нею платежів, утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 38200,12 коп., з яких:

- 26719,13 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 11480,99 - заборгованість за простроченими відсотками (згідно розрахунку нараховані позивачем з 01.09.2019р. по 29.02.2020 року включно)

(розрахунок заборгованості станом на 01.03.2020р., виписка по рахунку надана на ухвалу суду за період з 11.06.2013р. по 01.03.2020р.);

- протягом строку дії картки відповідач користувався кредитної карткою, здійснював зняття коштів, оплату товарів, послуг телеком, та останні користування кредитною карткою здійснив 18.02.2019р. та 18.03.2019р. оплативши щомісячний платіж за послугою «миттєва розстрочка» (виписка по рахунку надана на ухвалу суду за період з 11.06.2013р. по 01.03.2020р.);

- останні погашення заборгованості за договором відповідач здійснювала 08.04.2019р. в сумі 1493 грн. та 695 грн., 26.05.2019р. - в сумі 4 грн., після чого припинила сплату належних за договором платежів, у зв`язку з чим банком здійснювалося списання відсотків за прострочений кредит та пені за прострочку по кредиту на суму понад 100 грн. (розрахунок заборгованості станом на 01.03.2020р., виписка по рахунку надана на ухвалу суду за період з 11.06.2013р. по 01.03.2020р.);

- за період користування кредитною карткою відповідач використала 31399,92 грн. кредитних коштів, на які їй було нараховано 32822,85 грн. відсотків, та в цей же період нею було внесено на погашення заборгованості кошти в сумі 20176,65 грн. ( виписка по рахунку надана на ухвалу суду за період з 11.06.2013р. по 01.03.2020р.);

- 12.02.2018р. організаційно - правова форма КБ "Приватбанк", створеного у 1992р. у формі товариства з обмеженою відповідальністю, змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (витяг із статуту ПАТ КБ "Приватбанк", довідка АА №241170 з ЄРПОУ, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи А01 №054809, банківська ліцензія № 22 від 05.10.2011р.);

- судові витрати понесені позивачем складають 2 102 грн. (платіжне доручення від 18.09.2020 року).

Суд вважає, що між сторонами виник спір та склалися правовідносини з приводу стягнення кредитної заборгованості.

При прийнятті рішення, суд керується ч. 1 ст. 509 ЦК України, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

При цьому, за вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк`та наданої ним відповіді на відзив, позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості посилався на те, що такі умови договору були узгоджені між сторонами, оскільки ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, та погодилася на встановлені Тарифи банку, які передбачали оплату процентів, пені та комісії, а також штрафу на користь позивача.

Одночасно з Анкетою-заявою відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, тощо.

Отже, сторонами договору було узгоджено умови кредитування, що у розумінні ст.628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Тому посилання відповідача ОСОБА_1 про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим.

З моменту отримання карти відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підписавши 16.09.2011 року анкету-заяву та Довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №70/6058/17 від 04 грудня 2019 року та №382/327/19 від 12 лютого 2020 року.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що укладений між сторонами кредитний договір складається з кількох позицій, що у сукупності визначають кредитний ліміт і обсяг плати за користування ним.

Із розрахунку суми заборгованості за кредитним договором вбачається, що розмір процентів за користування кредитом на момент укладення договору складав 30% річних. Проте, починаючи 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшилася до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 %, яка застосовувалася до 31.07.2020р.. До того ж з 01.10.2019р. по 29.02.2020р. банком застосовувалася процентна ставка на прострочений кредит в розмірі 86,40 % річних.

Щодо посилань банку на нарахування заборгованості по відсоткам від суми неповернутого в строк кредиту, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, за відсотковою ставкою 86,4% на підставі п.2.1.1.2.12 Умов та Правил які почали діяти з 01.03.2019р. та додані позивачем до позовної заяви, то суд вважає доцільним зазначити, що такі не містять підпису відповідача, та що без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами у вказаному розмірі, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами.

Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що банк нараховує відсотки згідно ст. 625 ЦК України з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року (останній день строку дії кредитної картки) за процентною ставкою 86,40 %.

Отже, як вбачається, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, не у розмірі, встановленому законом (3% річних), а у розмірі, зазначеному в Умовах та правилах надання банківських послуг (86,4%).

Однак Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 16.09.2011р.

До того ж строк дії картки був визначений сторонами до 02/20 року, вимоги відповідача про нарахування відсотків за вказаною відсотковою ставкою, згідно розрахунку, нараховані до 29.02.2020р., тобто останнього дня строку її дії.

За такого, суд доходить до висновку про відсутність підстав для застосування процентної ставки у вказаному розмірі при нарахуванні відсотків

У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», сторони погодили, що процентна ставка за договором буде складати 2,5% на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік.

Відтак, саме з обумовлених сторонами в зазначеній довідці розмірі процентної ставки слід виходити при визначенні розміру цих складових заборгованості позичальника. Даних про те, що ці умови змінювалися сторонами, зокрема, й збільшення узгодженої процентної ставки, протягом користування позичальником кредитними коштами, матеріали справи не містять, а тому заборгованість по сплаті процентів у вказаному Банком розмірі не може бути стягнута.

За такого суд вважає доцільним стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам, виходячи з розміру простроченої заборгованості як 26719,13грн. та відсоткової ставки 30% річних, за період з 01.09.2019р. по 29.02.2020 року включно (період за який позивачем нараховані відсотки у сумі вказаній у позові), у загальній сумі 3996,89 грн.

Доказів повного повернення коштів, які отримав відповідач за договором кредиту АТ «КБ «ПриватБанк» та виконання належним чином взятого на себе зобов`язання суду не надано. Так само відповідачем не надано доказів на спростування нарахованої позивачем заборгованості.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в сумі 26719,13 грн. та заборгованість по простроченим відсоткам в сумі 3996,89 грн., тобто всього в сумі 30716,02 грн.

З огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1690,22 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38200,12грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Комерціний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2011 року, станом на 27.10.2020 року, в загальному розмірі 30716 (тридцять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 02 коп. з яких: 26719,13 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 3996,89 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" судові витрати (судовий збір) у розмірі 1690 (одна тисяча шістсот дев`яносто) грн.. 22 коп.

В іншій частині вимог - відмовити.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій