Провадження № 22-ц/812/1345/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 486/63/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Лівінського І. В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 01 квітня 2021 року суддею Далматовою Г.А. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 17.09.2008 року ОСОБА_1 підписав заяву без номеру та отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 11 000 грн. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 30.11.2020 року у розмірі 16 590, 35 грн., з яких 12 360, 43 грн. за тілом кредиту, 3 412, 70 грн. за простроченими відсотками та 817, 22 грн. за відсотками, нарахованими за правилами статті 625 ЦК України.

Відповідач участі у судових засіданнях не приймав, надіслані на його адресу копія позовної заяви та судові повідомлення повернуті до суд з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Про розгляд справи він повідомлявся шляхом розміщення оголошення на відповідному веб-сайті судової влади України.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 квітня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 12 508, 75 грн. заборгованості, з яких 12 360, 43 грн. за тілом кредиту та 148, 32 грн. за процентами.

Рішення мотивоване тим, що банк безпідставно нараховував проценти за підвищеною відсотковою ставкою та за необґрунтовано збільшений період часу.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року залишено без задоволення заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що під час підписання заява містила тільки анкетні данні та не містила умов кредитування. У судовому засіданні його представником висловлювались наміри заявити клопотання про витребування у позивача оригіналу заяви та призначення експертизи. Також вказував на неможливість застосування правил надання банківських послуг, посилаючись на їх мінливий характер,та на невідповідність розрахунку заборгованості вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зазначав, що з наданої банком виписки за договором вбачається, що за період з 17.09.2008 року по 28.11.2020 року він повернув на рахунок на 14 331, 06 грн. більше, чим зняв з нього. Крім цього посилався на те, що не знаючи про пред`явлення позову частково погашав заборгованість після листопада 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу банк просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2008 року ОСОБА_1 підписавши заяву без номеру, отримав 2 500 грн. кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 54, 34-51).

У період з 18 по 20.09.2008 року ОСОБА_1 зняв з карти 980 грн.

Востаннє готівкові кошти ОСОБА_1 знімав 02.04.2019 року, а користування картою продовжував і пізніше.

Заявою, підписаною позичальником 17.09.2008 року визначено базову процентну ставку 36 % річних з розрахунку 360 днів у році. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с. 54).

Такі ж умови визначені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником цього ж дня (а.с. 55).

При цьому збільшення процентної ставки ні заявою, ні довідкою про умови кредитування не передбачено.

За такого, суд вважає доведеним існування між банком та ОСОБА_1 договірних кредитних правовідносин, за визначеними заявою та довідкою умовами.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог банку.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості за тілом кредиту. З наданого апеляційному суду розрахунку заборгованості, який зроблено за відсотковою ставкою 3 %, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 10 227, 96 грн.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь банку за тілом кредиту з 12 360, 43 грн. до 10 227 грн. 96 коп., а отже - необхідності змінити рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що після листопада 2020 року він частково погашав кредитну заборгованість не заслуговують на увагу, оскільки позов пред`явлено щодо кредитної заборгованості, яка виникла станом на 30.11.2020 року.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити з приводу необґрунтованості клопотання ОСОБА_1 про витребування у позивача оригіналу заяви б/н від 17.09.2008р., оскільки матеріали справи містять довідку про умови кредитування, підписану позичальником, яка свідчить про обізнаність відповідача з умовами кредитування, запропонованими банком.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

Оскільки відповідачем ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги не було доплачено 506, 81 грн. судового збору, а його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з банку на користь держави має бути стягнуто цю суму (пункт 28 постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2010 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 квітня 2021 року змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту з 12 360, 43 грн. до 10 227 (десяти тисяч двохсот двадцяти семи) грн. 96 коп., та судового збору з 1800, 11 грн. до 1 471 (однієї тисячі чотирьохсот сімдесяти однієї) грн. 96 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 506 (п`ятсот шість) грн. 81 коп. судових витрат, пов`язаних з розглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 17 вересня 2021 року