ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м.Суми

Справа №592/5942/21

Номер провадження 22-ц/816/1245/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2021 року, постановлене у складі судді Корольової Г.Ю., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . Мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З моменту народження сина сторони проживають окремо, дитина проживає разом матір`ю та знаходиться на повному її утриманні.

Протягом двох останніх років відповідач сина не відвідує, вихованням не займається, розвитком не цікавиться, участі у освітньому, культурному, моральному, духовному та оздоровчому вихованні сина не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення, позивач не може самостійно забезпечити та задовольнити потреби сина одягом і взуттям, якісними та достатніми продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги самостійно оплатити лікування сина.

У кінці 2020 року ОСОБА_3 був госпіталізований з Covid-19 та перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні. Під час обстежень у нього додатково були виявлені такі захворювання як спленомегалія, міалгія, гострий розсіяний енцефаломієліт, хронічний періодонтит. Дитина потребує тривалого медикаментозного лікування, на що мати витрачала та продовжує витрачати значні матеріальні кошти.

Вказує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою, тому у нього не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню своєї дитини та забезпечення можливості її нормального розвитку.

Зазначає, що відповідач з 2017 року проживає та працює за кордоном в іноземній логістичній компанії на посаді водія вантажного автомобіля. Його орієнтовний дохід складає 3000,00 євро щомісяця. Протягом певного часу, після народження сина відповідач надавав кошти на його утримання, однак ця допомога не була постійною та системною, а носила епізодичний характер.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 07 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн 00 коп., щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 14 травня 2021 року.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки у розмірі 3000 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що він добровільно надавав кошти на утримання сина, що підтверджується виписками про перерахування коштів, а також брав участь у додаткових витратах на дитину.

Вказує, що він немає офіційної роботи, жодних видів допомоги не отримує, свого житла немає, зареєстрований та проживає у квартирі тещі. Судом не взято до уваги висновки та рекомендації спеціалістів щодо стану його здоров`я.

Крім того, судом не враховано наявність у нього на утримані іншої дитини та непрацездатних батьків.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Лук`яненка О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, ухвалення відповідно до норм матеріального та процесуального права, із всебічним дослідженням всіх доказів та наданням їм належної оцінки.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача та те, що дитина знаходиться на утриманні матері.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 , всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів на спростування того, що він не взмозі сплачувати аліменти на дитину у розмірі 4000 грн.

У той же час, відповідач є особою працездатного віку, перешкод для працевлаштування та отримання доходу не має, а тому, на думку колегії суддів, взмозі сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Відтак на думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам дитини та забезпечуватиме необхідний рівень життя достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та не спричинить порушення принципу рівності обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до його повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання дитини, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права на власний розсуд надавати допомогу по утриманню дитини.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не перебуває на обліку у Сумському міському центрі зайнятості та не отримує допомогу по безробіттю, а тому не може сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Так, позивачка в позовній заяві стверджує, що ОСОБА_2 з 2017 року проживає та працює за кордоном в іноземній логістичній компанії на посаді водія вантажного автомобіля, в підтвердження чого надала копії фото про перебування відповідача за кордоном з його сторінки в соціальній мережі. Відповідач обставину щодо свого перебування за кордоном не заперечує. В той же час факт його не перебування на обліку у Сумському міському центрі зайнятості свідчить про те, що він не займається пошуком роботи. Проте суду не пояснив за рахунок яких саме коштів він існує та забезпечує свою родину, не повідомив розмір свого щомісячного доходу, з якого він згоден сплачувати аліменти на утримання сина саме в розмірі 3000 гривень щомісячно.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки, оскільки батьки є особами пенсійного віку та отримують пенсію. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що батьки знаходяться на утриманні відповідача.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів вважає, що не підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції, оскільки договір про надання правової допомоги від 21 квітня 2021 року та акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором не містять переліку послуг наданих адвокатом клієнту та їх вартість.

Враховуючи предмет позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2021 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: О.Ю.Кононенко

О.І. Собина