Справа № 536/925/21
Провадження № 2/536/690/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Марченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись, що їм на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований ОСОБА_3 , який з грудня 1998 року у будинку не проживає, комунальні платежі не сплачує, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їм повноцінно користуватись своєю власністю.

Просили суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 10 червня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд, дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РС визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Установлено, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 240636313 від 15.01.2021, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 240636641 від 15.01.2021, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 242026467 від 27.01.2021 та Договором дарування від 27.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Волошиною Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №77.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.05.2021 за № 10-08.5/120 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 , 1976 року народження.

Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 21 травня 2021 року № 02, складеного зі слів свідків та підписаного депутатом виборчого округу Шахман І.В., заступником сільського голови Шахманом В.В., відповідач ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає з 1998 року.

Отже, ОСОБА_3 з 1998 року і по даний час не проживає в спірному жилому приміщенні та не користується ним без поважних причин. Поважності причин, з яких він в жилому приміщенні не проживає та не користується ним, в судовому засіданні не встановлено. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивааму повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи їх законні права та інтереси, які необхідно поновити.

Вищенаведене є підставою для визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн., що підтверджено документально.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС. М. Клименко