Справа № 930/335/21
Провадження № 22-ц/801/1828/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 рокуСправа № 930/335/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Фермерського господарства «САД НАДІЯ» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником,

за апеляційною скаргою Фермерського господарства «САД НАДІЯ» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Войницької Т. Є. в приміщенні суду в м. Немирів, повний текст рішення складено 11 червня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

11 лютого 2021 року Фермерське господарство «САД НАДІЯ» (далі ФГ «САД НАДІЯ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працював у ФГ «САД НАДІЯ» на посаді охоронця з 1 вересня 2017 року, на яку був прийнятий на неповний робочий день. 18 червня 2020 року відповідач прийняв від бригадира ОСОБА_2 товарно-матеріальні цінності хімія для обробки яблуневого саду, господарську діяльність на якому здійснює ФГ «САД НАДІЯ».

19 червня 2020 року при виконанні роботи ОСОБА_1 була виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 11 082,76 грн., з яких: «Ютака», СЕ 5 л (209626, 01.01.2020) - 10 л на суму 5573 грн. 50 коп; «Іназума», ВГ 1 кг (172379, 01.04.2020) - 6 кг на суму 6229 грн. 26 коп.

При виявленні зазначеної нестачі, 19 червня 2020 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення та після того на ФГ «САД НАДІЯ» не з`являвся. Наказом №1906-К від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Оскільки з вини ОСОБА_1 завдано шкоди позивачу, ФГ «САД НАДІЯ» вважає, що на відповідача має бути покладена повна матеріальна відповідальність на підставі пункту 3 статті 134 КЗпП України.

Виходячи з наведеного, ФГ «САД НАДІЯ» просило стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 11802,76 грн.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ФГ «САД НАДІЯ» на користь ОСОБА_1 3000 грн (три тисячі гривень) на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ФГ «САД НАДІЯ» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що завдання шкоди ФГ «САД НАДІЯ» підтверджується свідченнями свідка бригадира ФГ «САД НАДІЯ» ОСОБА_2 ..

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. /а. с. 81-82/.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду охоронця ФГ «САД НАДІЯ» на неповний робочий день, що підтверджується наказом 1-К від 31 серпня 2017 року. Прийняття ОСОБА_1 на роботу до ФГ «САД НАДІЯ» також підтверджується копією повідомлення про прийняття працівника на роботу від 31 серпня 2017 року.

Періодично ОСОБА_1 у даному господарстві виконував також роботу тракториста, оскільки щовесни залучався до оприскування саду хімікатами, що підтверджується показаннями як самого ОСОБА_1 , який був допитаний судом в якості свідка, так і показаннями іншого свідка- ОСОБА_2 .

Згідно видаткової накладної №132 від 14 квітня 2020 року ФГ «САД НАДІЯ» придбало хімікатів та добрив на суму 25 918, 87 копійок, серед яких були придбані хімікати «ЮТАКА», СЕ-5л та «Іназума» ВГ 1 кг. Частина даних хімікатів 18 червня 2020 року була знайдена ОСОБА_2 неподалік саду у кущах.

19 червня 2020 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення, а 30 червня 2020 року його звільнено з посади охоронця за згодою сторін, що підтверджується копією наказу № 1906-К та копією трудової книжки.

Відповідно до листа управління Держпраці у Вінницькій області від 05 лютого 2021 року № 02-П647/20-51 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до даного управління з приводу оплати праці керівництвом ФГ «САД НАДІЯ» та ним було отримано відповідь про неможливість проведення заходу державного контролю з рекомендацію про вирішення даного питання в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів про те, що у порядку кримінального судочинства було встановлено вчинення ОСОБА_1 діянь, пов`язаних з пропажею хімікатів з ФГ «САД НАДІЯ», тому позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблений судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, за правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна її частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 661/1905/16-ц).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

До позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями, які мають ознаки кримінально-караних діянь, додаються докази, які підтверджують вчинення працівником таких діянь у порядку кримінального судочинства. (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року, справа № 726/88/14-ц, пункт 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»).

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з вимогою про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пунктах 3, 4 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» звертає увагу судів на те, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог правомірно виходив з того, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України недоведено позовні вимоги, не надано суду посадову інструкцію ОСОБА_1 , доказів передання та прийняття відповідачем згідно видаткової накладної № 132 від 14 квітня 2020 року хімікатів та добрив, серед яких були хімікати «ЮТАКА», СЕ-5л та «Іназума» ВГ 1 кг., акт (або інший документ) про виявлену нестачу, доказів про те, що у порядку кримінального судочинства було встановлено вчинення ОСОБА_1 діянь, пов`язаних з пропажею хімікатів з ФГ «САД НАДІЯ», у зв`язку з чим позивачу було спричинену матеріальну шкоду. Відтак, підстав для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності немає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що завдання шкоди ФГ «САД НАДІЯ» підтверджується свідченнями свідка бригадира ФГ «САД НАДІЯ» ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, у свідченнях свідка відсутня інформація щодо обсягів знайдених ним хімікатів, які на його думку взяв відповідач, що позбавляє можливості встановити розмір шкоди. Не доведений даний факт і позивачем, оскільки матеріалів службового розслідування, тощо суду надано не було .

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак витрати, понесені позивачем по сплату судового збору за подання апеляційної скарги, слід залишити за позивачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «САД НАДІЯ» залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2021 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський