Справа № 172/92/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2021 року смт. Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніропетровської області в складі: головуючого судді Єдаменко І. В.

з участю секретаря судового засідання Котляревської А. М.

представника позивача ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Покровське за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок неправомірних дій (злочину),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача 100 000 грн. моральної шкоди, що завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 27 червня 2010 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько о 15 годин 00 хвилин керуючи автомобілем «DEWOO NЕХІА" державний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Пушкіна в селі Маломихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, скоїв зіткнення з мотоциклом «Урал ИМ3810310» державний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_2 , який в боковому причепі перевозив свою неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок дорожньої транспортної пригоди ОСОБА_4 причинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у виді відкритого перелому лівої голені на межі верхньої та середньої третини з пошкодженням сосудів голені і її травматичної ампутації, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 213-2010р. «Е» від 30.09.2010 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. ОСОБА_4 відносно позивача, скоїв кримінальне правопорушення, яке кваліфікується за ч. 2 ст.286 КК України. 16 листопада 2020 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області було винесено ухвалу, якою було закрите кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на ст.49 КК України, що не є реабілітаційними обставинами. Внаслідок противоправних дій відповідач спричинив ОСОБА_2 моральну шкоду. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав через нанесені тілесні ушкодження, а також принизив його честь та гідність, внаслідок чого у нього порушився звичайний порядок життя на певний час. Після травматичної ампутації лівої голені ОСОБА_2 став інвалідом третьої групи, що вплинуло на подальшу його роботу та був вимушено піти на пенсію. ОСОБА_2 було визнано по кримінальній справі № 433/1269/12 як потерпілою стороною, який отримав моральну шкоду, яку оцінює у 100 000 гривень 00 коп. Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов заперечив. Стверджує, що моральна шкода має бути обґрунтованою та доказаною. Просить у задоволенні позову відмовити. Також вказав, що вина відповідача не є у встановленому порядку доведеною, заявив про застосування строків позовної даності. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2020 року у справі № 433/12/69, ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження у виді відкритого перелому лівої голені на межі верхньої та середньої третини з пошкодженням сосудів голені і її травматичної ампутації, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 213-2010 р./ «Е» від 30.09.2010 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.

З копії виписки з історії хвороби № 3263/247/1043 вбачається, що ОСОБА_2 поставлено діагноз: травматична ампутація лівої голені на межі с/3, в/3. Травматичний шок 1-2 ст. (а. с. 10). Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК № 012171, ОСОБА_2 з 01.10.2012 року отримав 3 групу інвалідності безстроково (а.с. 12). Згідно з висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №2 10190/481 від 28.01.2014 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Урал» для водія автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_4 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 12.1 ПДР: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 13.1 ПДР: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

- п. 13.3 ПДР: «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», для чого у нього не було ніяких перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_4 не відповідали вимогам вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації уникнення зіткнення з автомобілем «DAEWOO NEXIA» не визначалось односторонніми діями водія мотоциклу «Урал» ОСОБА_2 , а цілком залежало від дій водія автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_4 по виконанню ним вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України.

В діях водія мотоцикла «Урал» ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також, Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винні дії відповідача спричинили, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 213-2010 р. «Е» тілесні ушкодження у виді відкритого перелому лівої голені на межі верхньої та середньої третини з пошкодженням сосудів голені і її травматичної ампутації.

Відтак, ОСОБА_2 змушений був переносити моральні страждання, витрачав час на лікування, реабілітацію, а також з цього приводу було порушено звичайний порядок його життя. Після травматичної ампутації лівої голені він став інвалідом 3 групи, що вплинуло на подальшу його роботу, та був вимушено піти на пенсію. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Частинами 1-3 статті 23 Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Дані обставини справи, які склалися в наслідок кримінального правопорушення, доводять факт спричинення потерпілому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, судом ураховано тяжкість завданої ОСОБА_2 шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативні зміни його стану здоров`я, оскільки у зв`язку з отриманими травмами в результаті спричинених йому тілесних ушкоджень, то всі ці обставини негативно відразилися на моральному стані позивача, хід його життя був порушений, він витрачав час на лікування, реабілітацію, став інвалідом 3 групи. Керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає, що моральна шкода у розмірі 100 000 ( сто тисяч гривень) грн. реальна та повинна бути виплачена відповідачем.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Суд враховує, що на момент розгляду справи у суді, прожитковий мінімум складає 2379 грн на місяць, тобто 28548 грн на рік. Відтак, суд приходить до висновку що заявлена позивачем сума до відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. не призведе до незаконного збагачення ОСОБА_2 за рахунок відповідача, оскільки державою Україна саме таку суму визнано необхідною для трирічного задоволення базових матеріальних потреб людини, в той час як інвалідність 3 групи є безстроковою.

Відтак, суд приходить до висновку що заявлена позивачем сума до відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. не призведе до незаконного збагачення ОСОБА_2 за рахунок відповідача.

Також, судом встановлено, що вимушені зміни у житті позивача, моральні та фізичні страждання від цих змін є триваючими, в той час як вимога про відшкодування шкоди є одноразовим способом захисту від порушеного права.

Суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки такі обставини не мали місце з огляду на наступне.

За умовами статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу . Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 268ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, а також на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, тобто вимоги, що випливає із порушення особистих немайнових прав, вимогу про стягнення шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, строк позовної давності не сплинув.

Дана правова позиці відображена в постанові ВС від 17.12.2018 року справа № 210/5259/16ц.

Відповідно до ч.1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючись ст.ст.10, 30, 60, 209, 212, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень). Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень). Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 16.09.2021 року

Суддя І. В. Єдаменко

16.09.2021