Справа № 368/158/21
Провадження № 2/368/342/21
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"24" червня 2021 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Балацька В.В.

За участі:

Позивач - ОСОБА_1

Свідки - ОСОБА_2

ОСОБА_3

- розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, - служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, суд, -

В С Т А Н О В И В :

25.02.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, - служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Прийняти цю позовну заяву та відкрити провадження у цивільній справі.

2. Ухвалити рішення, яким мій позов задовольнити повністю, та позбавити ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Зобов`язати орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації () за місцем реєстрації та проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. Судовий збір, сплачений за подання до суду цієї позовної заяви, - відшкодувати з Відповідача на її користь.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

Вона, ОСОБА_1 (надалі - Позивач) та ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4 , Відповідач) проживали у цивільному шлюбі.

Від зазначеного шлюбу у них з Відповідачем народилася дитина - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 20.02.2016 року складено відповідний актовий запис № 592 та 20.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві видано Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 (копія свідоцтва про народження додається).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2020 року по справі №755/18507/19 було вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 15.11.2019 року і до повноліття дитини.

З Відповідачем вона не проживає разом близько 3 (трьох) років. Відповідач практично не цікавиться життям доньки, не виявляє будь-якого бажання побачитися з нею. Іноді телефонує дитині та в бесідах говорить на неї всілякі грубощі. Вказане негативно відображається на психічному стані дитини.

Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Від добровільної сплати аліментів відмовляється. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/18507/19 про стягнення аліментів не виконує, в результаті чого на 30.09.2020 р. утворилася заборгованість в розмірі 24217,75 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком про стан заборгованості по аліментах від 27.10.2020 р. (копія довідки - розрахунку про стан заборгованості по аліментах додається).

Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Малолітня донька не отримує від Відповідача подарунків. Все наведене буде підтверджене у судовому засіданні показаннями свідків.

Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами ОСОБА_6 , станом її здоров`я. Відповідач взагалі не забезпечує ані харчуванням дитину, ані медичним доглядом, лікуванням. Вказане негативно впливає на фізичний розвиток доньки, як складову виховання дитини. Батько дитини не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, не створює умов для отримання нею нових знань та навиків.

ОСОБА_4 має схильність до алкоголю, у стані алкогольного сп`яніння поводить себе дуже агресивно, дзвонить їй та її батькам з погрозами.

Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються мною самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.

З огляду на зазначене вище, вона прийняла єдине правильне в даній конкретній ситуації рішення - звернутись до суду з цим позовом про позбавлення батьківських прав Відповідача.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Зазначені нею обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення Відповідача батьківських прав.

Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків.

В п.16 цієї ж постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення Відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч. 6 ст.164 СК України «Підстави позбавлення батьківських прав», рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Згідно ст.166 СК України «Правові наслідки позбавлення батьківських прав» особа, позбавлена батьківських прав:

- втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

- перестає бути законним представником дитини;

- втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

- не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

- не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

- втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до статті 15 «Право на захист цивільних прав та інтересів» ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Також, відповідно до статті 16 «Захист цивільних прав та інтересів судом» ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обов`язку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до зазначених вище обставин спірних правовідносин, зазначених у цій позовній заяві, обґрунтованих нормами матеріального та процесуального права, на підтвердження яких нею, Позивачем, в додатках до цієї позовної заяви надано належні та допустимі письмові докази, вона, Позивач, просить суд захистити її та доньки право шляхом:

- позбавлення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, обраний нею, як Позивачем, спосіб захисту цивільного права, відповідає вимогам матеріального закону.

Нею не вживались заходи досудового врегулювання спору, а також заходи забезпечення доказів або позову до подання цієї позовної заяви.

У зв`язку із розглядом цивільної справи за цим позовом нею не понесено дійсних та очікуваних судових витрат, крім сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.), за подання цієї позовної заяви до Кагарлицького районного суду Київської області.

Підтверджує те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Надані в додатках до позовної заяви копії документів є в наявності в оригіналі у Позивача по справі. За необхідності оригінали цих документів будуть надані суду для їх звірки.

У позивача відсутні копії паспорта та картки фізичної особи - платника податків Відповідача та отримати їх немає можливості.

Враховуючи вищевикладене, - позивач просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині її позовної заяви.

25.02.2021 року автоматизованою системою документоогібу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В.

23.03.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в загальному позовному провадженні, призначено справу до підготовчого судового засідання на 12 год. 00 хв. 21 квітня 2021 року.

21.04.2021 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 07.05.2021 року в зв`язку з неявкою відповідача Кононенка ЄЛ. Та представника третьої особи, - служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

07.05.2021 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 01.06.2021 року в зв`язку з неявкою сторін процесу.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 01.06.2021 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести підготовче судове засідання без участі відповідача ОСОБА_4 та представника третьої особи, та по результатах проведеного підготовчого судового засідання призначити справу до судового розгляду по суті.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 01.06.2021 року, відповідач ОСОБА_4 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не надіслав на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав заяви про відкладення слухання справи чи про слухання справи у його відсутність.

Відповідно, з огляду на вищевказане, неявку відповідача ОСОБА_4 в підготовче судове засідання, яке відбулося 01.06.2021 року, - судом визнано неповажною, та такою, яка не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 01.06.2021 року, представник третьої особи, - служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява третьої особи, в якій третя особа просить суд слухати справу без участі представника, щодо вирішення спору по суті, - покладається на розсуд суду.

01.06.2021 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання без участі відповідача та представника третьої особи, по результатах проведення якого судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну хвалу, згідно з якою закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового слухання на 11 год. 00 хв. 24.06.2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 24.06.2021 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести судове засідання без участі відповідача ОСОБА_4 та представника третьої особи, та по результатах проведеного судового засідання позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та, відповідно, - проти винесення заочного рішення.

В судове засідання, яке відбулося 24.06.2021 року, відповідач ОСОБА_4 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не надіслав на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав заяви про відкладення слухання справи чи про слухання справи у його відсутність.

Відповідно, з огляду на вищевказане, неявку відповідача ОСОБА_4 в судове засідання, яке відбулося 24.06.2021 року, - судом визнано неповажною, та такою, яка не перешкоджає проведенню судового засідання., та винесенню заочного рішення.

В судове засідання, яке відбулося 24.06.2021 року, представник третьої особи, - служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява третьої особи, в якій третя особа просить суд слухати справу без участі представника, щодо вирішення спору по суті, - покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні, яке відбулося 24.06.2021 року, сідок ОСОБА_2 дав наступні показання:

Є рідним батьком відповідача ОСОБА_4 .

Щодо обставин справи може пояснити, що його син, - відповідач по справі ОСОБА_4 познайомився з позивачкою ОСОБА_1 по інтернету, після чого почав зустрічатися та деякий час проживав у позивачки за її місцем проживання. Через деякий час у його сина та позивачки народилася дитина.

Все було б нормально, якби його син не вживав алкоголь.

Коли син не зловживає алкоголем, - він нормальний, адекватний, комунікабельний, але коли починає зловживати алкоголем, його син стає конфліктним, роздратованим, некомунікабельним.

Під час таких станів його син не спілкується не те що з друзями та знайомими, а й перестає спілкуватися з батьками, - з ним та його дружиною.

Обізнаний в тому, що його син, - відповідач по справі, - ОСОБА_4 не спілкується з своєю дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, та й взагалі байдуже ставиться до виховання та утримання дитини.

З позивачкою ОСОБА_1 в нього добрі відносини, він періодично з нею спілкується та спілкується з своєю онукою.

Щодо позову, - то він проти нього не заперечує.

В судовому засіданні, яке відбулося 24.06.2021 року, свідок ОСОБА_3 дав наступні показання:

Він є рідним батьком позивачки ОСОБА_1 .

Постійно проживає в м. Києві.

Відповідача знає, - він колись спільно проживав з його донькою на квартирі в м. Києві. Відповідач ОСОБА_4 є рідним батьком його онуки.

Щодо характеристики та ступеню участі відповідача ОСОБА_4 у вихованні та утриманні його онуки зазначив, що ОСОБА_4 в свій час проживав з ним на одній житловій площі (квартирі) в м. Києві.

За цей час він показав, що схильний до зловживання алкогольними напоями.

Під час того, як відповідач ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями, він вчиняв сварки в сім`ї, - конфліктував не тільки з його донькою ОСОБА_1 , - позивачкою по справі, а й конфліктував з іншими членами сім`ї, зокрема, - з ним особисто, з його дружиною також.

Фактично всі конфлікти в сім`ї виникали на грунті зловживання відповідачем ОСОБА_4 алкоголем.

Під час сварок відповідач ОСОБА_4 застосовував до всих членів сім`ї не тільки психологічне насильство, а й фізичне, в зв`язку з чим він неодноразово викликав працівників поліції на домашнє насилля.

Внаслідок таких дій відповідача ОСОБА_4 , його донька та відповідач пішли жити на іншу квартиру, яка розташована неподалік їхньої.

Проте, - це не дало позитивного результату і позивач ОСОБА_4 продовжував застосовувати до його доньки психологічне та фізичне насилля, внаслідок чого його донька та відповідач припинили проживати спільно, та станом на данитй час місце проживання відповідача йогому не відомо, так як відносин з ним він не підтримує.

Станом на даний час та фактично весь час після народження дитини відповідач ОСОБА_4 байдуже ставився та ставиться до дитини, навіть після народження дитини, - він ніби проігнорував дану подію, - не виявляв ніяких батьківських почуттів до дитини.

Після того, як відповідач перестав проживати з його донькою ОСОБА_1 , - відповідач не цікавиться життям як його доньки, так і життям його онуки, що, зокрема, має вираз в тому, що відповідач ОСОБА_4 не спілкується взагалі з його донькою та онукою, не надає коштів на утримання малолітньої дитини, а тому він та його дружина надають посильну допомогу на утримання малолітньої дитини - їхньої онуки.

Відповідач ж телефонує як його доньці, так і йому, та погрожує фізичною розправою, при цьому взагалі не згадує про свою малолітню дитину.

Вважає, що слід задовольнити позов.

Суд, вислухавши позивачку, яка позов підтримала, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення заочного рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з позиції позивачки ОСОБА_1 позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_4 , незважаючи на ту обставину, що повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, - в судове засідання не з`явився 5 (п`ять) разів поспіль.

Відповідач не надіслав на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надіслав заяву про відкладення слухання справи, не подав відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності, відповідно, його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, та такою, яка не перешкоджає розгляду справи по суті без участі відповідача, - з винесенням заочного рішення.

Більше того, суд вважає, що таке ігнорування судових процесів в справі, в якій вирішується питання про позбавлення його батьківських прав у відношенні його доньки, - лише вказує на байдуже відношення відповідача ОСОБА_4 до даного питання, та відповідно, - суд сприямає таку кількість чисельних неявок в судові засідання відповідача, - як опосередковану згоду з позовними вимогами.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного зайняття (роботи).

Як вбачається довідки, яка видана 11.03.2021 року Кагарлицькою міською радою Київської області, відповідач по справі, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно, враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи щодо місця реєстрації відповідача, та положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції, так як в даному випадку мають місце загальні правила підсудності цивільних справ.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Позивачкою по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка місто Київ, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 30 квітня 1996 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третьою особою в даній справі є юридична особа, - служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Код , 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 20.

Дана третя особа є третьою особою на стороні позивача, так як дана особа повинна залучастися обов`язково в справах, які стосуються інтересів малолітніх чи неповнолітніх дітей, в даному ж випадку вирішується питання, які напряму стосуються законнихправ та інтересів малолітньої особи.

Малолітньою особою, щодо якої вирішується питання є дитина, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачка по справі, - ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах (без офіційної реєстрації шлюбу у органах ДРАЦС) з відповідачем ОСОБА_4 .

Від спільного проживання позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 мають спільну малолітню дитину, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 20 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народжилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Київ, Україна, про що 20 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис за № 592.

В графі зазначені:

Батько - ОСОБА_4 , - відповідач по справі.

Мати - ОСОБА_1 , - позивачка по справі.

Проте, в подальшому спільне життя у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 не склалося, та сторони припинили підтримувати відносини, після чого відповідач ОСОБА_4 проявив поведінку, що стосується свого відношення до малолітньої дитини ОСОБА_5 , яка дає підстави суду для задоволення цього позову, з огляду на наступне:

- після повного припинення відносин з позивачкою ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 перестав приймати будь - яку участь у вихованні своєї малолітньої дитини, не надавав будь - якої матеріальної допомоги на туримання дитини, в зв`язку з чим, враховуючи негативну в такому сенсі поведінку відповідача ОСОБА_4 , позивачка ОСОБА_1 в 2019 році подала позовну заяву до Дніпровського районного суду м. Києва з метою стягнення аліментів на її користь на утримання малолівтньої дитини.

Відповідно, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2020 року по справі №755/18507/19 стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 15.11.2019 року і до повноліття дитини.

Як встановлено судом в судовому засіданні, ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 спільно не проживають вже понад 3 (три) роки, за весь цей час відповідач ОСОБА_4 не цікавиться долею дитини, її вихованням та утриманням, більше того, - не виконує вищевказане рішення суду про примусове стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки, в результаті чого на 30.09.2020 р. утворилася заборгованість в розмірі 24217,75 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком про стан заборгованості по аліментах від 27.10.2020 р.

Так, як встановлено з пояснень позивачки, матеріалів справи та показань свідків, - Відповідач ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, станом її здоров`я.

Відповідач взагалі не забезпечує ані харчуванням дитину, ані медичним доглядом, лікуванням, що, на думку суду, - негативно впливає на фізичний розвиток доньки, як складову виховання дитини. Батько дитини не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, не створює умов для отримання нею нових знань та навиків.

Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно, - без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки ОСОБА_1 , так як відповідач ОСОБА_4 фактично самоусунувся від виховання та утримання своєї малолітньої дитини, - що, на думку суду, - має ознаки відмови відповідача від дитини.

Відповідно, вищезазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Всі витрати по утриманню, лікуванню та навчанню дитини несе позивачка ОСОБА_1 , вона, як мати, одноособово забезпечує умови для проживання, навчання та виховання дитини.

Таким чином, відповідач по справі, - ОСОБА_4 не виконує свої батьківські обов`язки, не займається вихованням та утриманням дитини, - самоусунувшись від даного обов`язку.

Вищевказані обставини справи підтверджено належними та допустимими доказами, доданими позивачем до позовної заяви, та які були досліджені в судовому засіданні.

Застосування норм права при вирішенні даного спору:

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української PCP 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, та визнаній в Загальній декларації прав людини, встановлено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно ло Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В ст.ст. 51, 52 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

З зазначених норм вбачається, що право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, встановленою законом, що передбачено ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України.

Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Таким чином правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьками від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення в про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та свідомо нехтує ними: не створив належних умов для проживання, виховання, навчання та всебічного розвитку, не піклується про мій фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує дитині необхідного харчування та лікування, не піклується про належний психологічний клімат сім`ї, не показує власного позитивного прикладу, тим самим не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі та не виявляє щодо дитини батьківського піклування.

Більше того, негативна поведінка ОСОБА_4 , яка полягає у зловживання алкоголем, вчинення сварок, застосування ним морального та фізичного насильства по відношенню до позивачки, - шкодить, на думку суду інтересам малолітньої дитини, може негативно вплинути на її психологічний розвиток.

Таким чином відповідач по справі, - ОСОБА_4 повністю самоусунувся від виховання та утримання власної дитини, що свідчить про те, що його ухилення від виконання батьківських обов`язків є свідомим та винним.

Через свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками на протязі тривалого часу, - більше 3 років, між дитиною та відповідачем повністю і остаточно втрачено сімейні зв`язки, які притаманні дитині та батьку.

30 червня 2020 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі ILYA LYAPIN v. RUSSIA (Application по.70879/11). яке набуло статусу остаточного 30 вересня 2020 року відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція). У цьому рішенні ЄСПЛ констатував, що протягом усього періоду, коли не було контакту між заявником та В., заявник не робив спроб отримати доступ до свого сина та відновити контакт з ним. Суд вважав, що саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним та його сином, відсутність стосунків між заявником та В. протягом семи років призвела до втрати сімейних зв`язків між заявником та В. Саме тому Суд прийшов до висновку про відсутність порушення права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, а тому в даному випадкупозивачка, як особа, на утриманні та вихованні якої перебуває малолітня особа, - є належним позивачем.

Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитині, позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З огляду на вимоги ст. 19 СК України, суд витребував з органу опіки та піклування, - служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дитини, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який приєднано до матеріалів справи, та в якому зазначено, що:

- До комісії з питань захисту прав`дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист Кагарлицького районного суду Київської області щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківсьшх прав ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали в громадянському шлюбі, стосунки між ними припинилися в 2019 році. З того часу малолітня ОСОБА_6 постійно проживає з матір`ю ОСОБА_8 , яка самостійно займається її вихованням та утриманням. На даний час мати та донька мешкають за адресою: АДРЕСА_3 .

Батько дитини, ОСОБА_4 , з 2019 року з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, Інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, борг по сплаті аліментів становить більше 2.5 тис. грн. Відповідно до довідки, наданої Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, встановити місцезнаходження гр. ОСОБА_4 не виявилось можливим.

Малолітня ОСОБА_5 , 2016 р.н., відвідує дошкільний навчальний заклад № 583 Дніпровського району м. Києва з першого вересня 2018 року. Мати, ОСОБА_1 , створила всі умови для розвитку та навчання доньки. Батько, ОСОБА_4 , не бере участі в освітньому процесі дитини, що підтверджується психолого- педагогічною характеристикою, наданою директором ДНЗ № 583 І. Зарезіною.

Відповідно до довідки, наданої Комунальним некомерційним підприємством „Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва", батько в амбулаторному відвідуванні медичного закладу участі не брав та не цікавився у лікарів станом здоров`я дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст. 164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № З „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснює, що означає ухилення від виконання батьківських обов`язків. Це відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Не приймаючи участі в вихованні дитини, відповідач ОСОБА_4 також не надає будь - якої добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, дитина перебуває на повному вихованні та повному утриманні своєї матері, - ОСОБА_1 .

Вищевикладене свідчить виключно про те, що відповідач ОСОБА_4 в порушення норм Конституції України, норм ЦК України, СК України, норм міжнародного права, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини, - ОСОБА_5 .

Відповідно, відповідач ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків що до виховання дитини, без поважних причин не бере участі в утриманні дитини, не виявляє материнської уваги та турботи про доньку, та свідчить, на думку суду, про добровільну відмову відповідача від своєї дитини.

Згідно ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

В сенсі ч. 3 ст. 155 СК України відмовою батьків від дитини вважається відмова від батьківських прав та обов`язків.

Отже, зглядаючись на правову природу ч. 3 ст. 155 СК України суд вважає, що, зглядаючись на обставини справи, встановлені в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4 фактично відмовився від своєї дитини, - ОСОБА_5 , та ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

У відповідності з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, частина четверта статті 155 встановлює норму щодо позбавлення батьківських прав або відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав через ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Зглядаючись на вищевказані норми права, слід зазначити, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є правопорушенням. Вид та форма відповідальності, до якої можуть бути притягнуті батьки у зв`язку з ухиленням їх від виконання своїх обов`язків залежать від складу правопорушення та характеру обов`язку, від виконання якого батьки ухиляються. Так, вони можуть бути притягнені до адміністративної, кримінальної цивільно-правової та сімейно-правової відповідальності.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько (мати) може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Факт ухилення батька дитини, відповідача по даній справі, - ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків підтверджується вищевказаними доказами по справі, (письмовими доказами, показаннями свідків).

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено доказами, які наведено вище судом.

Відповідно, встановлені судом обставини є підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дитини, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України:

- при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування;

- орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_9 щодо дитини, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - не суперечить інтересам наповнолітньої дитини, а, - навпаки, направлене на покращення умов для виховання та життя дитини, її виховання, адаптації до умов проживання в суспільстві, повноцінного фізичного та морального розвитку дитини.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає наступне:

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку де самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від обов`язку щодо виховання своєї дитини, - доньки, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідач, на думку суду, повинен бути позбавлений батьківських прав відносно своєї неповнолітньої дитини, - шляхом винесення судового рішення.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 0. 0. . 1 від 22 лютого 2021 року, яка засвідчує той факт, що позивачем, - ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 908 (дев`ятьсот вісім) грн. 00 коп. судового збору, відповідно, враховуючи вищевикладені норми процесуального права, судові витрати слід стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача, - ОСОБА_1 .

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - відносини батьків та дитини, зокрема, - в частині обов`язку батьків щодо виховання та утримання малолітніх, неповнолітніх дітей, та які регулюються положенням Конституції України, нормами СК України.

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, ст. ст. 164, 165, 166, 167, 180, 181, 191, 243, 244, 247 СК України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Враховуючи вищевикладене, керуючись:

- ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року;

- Постановою Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»;

- п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»;

- ст. ст. 164, 165, 166, 167, 180, 181, 191, 243, 244, 247 СК України;

- ст.ст. п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, - служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП, адреса: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно дитини, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки місто Київ, Україна, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 20 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 592 від 20 лютого 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП, адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки місто Київ, Україна, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 30 квітня 1996 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , кошти в сумі 908 (дев`ятьсот вісім) грн. 00 коп., - сплачених позивачем судового збору при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.

С