Номер провадження: 22-ц/813/2445/21
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/24334/20

Номер провадження: 22-ц/813/2445/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами»,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, 2) приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович, 3) Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернення стягненого за виконавчим написом шляхом стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Луняченка В. О. 18 листопада 2020 року, повний текст рішення складений 20 листопада 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»; 2) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 503, вчинений 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 12 477,52 гривень, відповідно до кредитного договору № 401161884 від 07.04.2012, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк»; 3) стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані стягувачем з позивача за виконавчим написом кошти в сумі 7 162,64 грн.. Позивач також просить стягнути судові витрати, понесені у зв`язку із направленням учасникам справи копії документів та викликів на судові засідання.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що виконавчий напис вчинено з пропуском строку позовної давності, при відсутності безспірної суми заборгованості, а тому кошти, які стягнуті на виконання виконавчого листа підлягають поверненню позивачу як безпідставно стягнуті (а. с. 1 - 21).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у відзиві на позов заперечує проти задоволення позову. Вказує на переривання діями самого боржника строку позовної давності шляхом сплати 01.07.2017 року в добровільному порядку часткової заборгованості. Сума заборгованості доведена наданим нотаріусу розрахунком заборгованості (а. с. 80 - 92).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 503, вчинений 20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в сумі 12 477,52 гривень, відповідно до кредитного договору № 401161884 від 07.04.2012, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк».

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» безпідставно одержані стягувачем з позивача за виконавчим написом кошти в сумі 7 162,64 гривні 64 копійки.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ТОВ «Фінансова компанія управління активами».

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені позивачем які пов`язані із розглядом справи у розмірі - 341 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у виконавчому напису від 20.01.2020 року зазначена сума безспірної заборгованості у розмірі 12 447,52 грн., а у рахунку заборгованості , наданого відповідачем як доказ наявності заборгованості вже на 01.01.2020 року визначена сума заборгованості у розмірі 30 581,51 грн., що свідчить про відсутність точного розміру заборгованості, який можливо було визначити як безспірний.

Позовні вимоги про визнання дій ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» не можуть вважатись належним та ефективним способом захисту прав позивача, так як відповідач, як кредитор по споживчому кредиту, вільний у обранні способу захисту своїх прав, у тому числі у зверненні до нотаріуса із заявою про видання виконавчого напису. Нотаріус повинен при наявності законних підстав здійснити відповідні нотаріальні дії (а. с. 137 - 140).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаних стягувачем з позивача за виконавчим написом коштів в сумі 7 162,64 грн. скасувати. Ухвали в цій частині нове судове рішення, яким в задоволені вказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перерахування стягнутих коштів на банківські реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами». Також вказує, що кошти стягнуті в рамках виконавчого провадження неможливо вважати безпідставно набутими (а. с. 149 - 151).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої залишити без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач оскаржує рішення тільки в частині стягнення безпідставно набутих коштів. Отже, відповідач погодився із висновком суду про протиправність дій приватного нотаріусу. З урахуванням конкретних письмових доказів про незаконно проведені відрахування з пенсії ОСОБА_1 за серпень-жовтень 2020 року загальної суми 7 162,64 грн. вони підлягають поверненню (а. с. 161 - 170).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року (а. с. 157).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.01.2020 року справу призначено до розгляду у приміщенні у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 158).

13.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 161 - 170).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2021 року витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 62378768 щодо здійснення перерахування коштів отриманих від Головного управління пенсійного фонду України стягувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» (а. с. 186 - 188).

27.07.2021 року від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича надійшли витребувані судом докази.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, багаторазове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

07.04.2012 року між ОСОБА_1 , як позичальником, та ПАТ «Альфа-Банк», як кредитором, укладений кредитний договір №401161884 ( а/с 24 ), за умовами якого Банк надає позичальнику споживчий кредит у розмірі 7 645,84 грн. з фіксованою процентною ставкою - 0,01% річних, строком до 09.10.2014 року (п. п. 2.1;2.2;2.3 Договору), та погодженням сторонами третейського застереження.

20.01.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович вчинив виконавчий напис №503 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 12 477,52 гривні.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 23.06.2020 року відкрито виконавче провадження №62378768 на підставі виконавчого напису №503 від 20.01.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 12 477,52 гривні.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 23.06.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у розмірі 1 247,75 гривень

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 14.07.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження постановлено стягнуто з ОСОБА_1 мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі - 600 гривень.

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 15.07.2020 року, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В., постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача 20% до виплати загальної суми боргу 7 162,64 гривень до якої входить: - борг 6 238,76 гривень для одержувача ТОВ «ФК управління активами»; - основна винагорода приватного виконавця 623,88 гривень; - витрати на проведення виконавчих дій 300,00 гривень.

Згідно відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області на виконанні в Головному управлінні з 01.08.2020 року знаходиться постанова приватного виконавця Табінського О.В. від 15.07.2020 ВП № 62378768 про стягнення з пенсії позивача заборгованості, основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, згідно якої на суму 7 162,64 грн. здійснюється відрахування з пенсії ОСОБА_1 на рахунок приватного виконавця (а. с. 76).

Відповідно до платіжного доручення №18436 від 05.08.2020 року Головне управління УПФУ в Одеській області перерахувало кошти приватному виконавцю ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження грошові кошти у розмірі 3 044,96 гривень.

Відповідно до платіжного доручення №21389 від 04.09.2020 року Головне управління УПФУ в Одеській області перерахувало кошти приватному виконавцю ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження грошові кошти у розмірі 3 044,96 гривень.

Відповідно до платіжного доручення №24235 від 06.10.2020 року Головне управління УПФУ в Одеській області перерахувало кошти приватному виконавцю Табінському О.В. в межах виконавчого провадження грошові кошти у розмірі 1 072,72 гривень.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржено тільки в частині стягнення безпідставно отриманих коштів. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам законодавства.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення безпідставно одержаних стягувачем з позивача за виконавчим написом коштів.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують перерахування стягнутих коштів на банківські реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» колегія суддів приймає, з огляду на наступне.

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 15.07.2020 року, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В., постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача 20% до виплати загальної суми боргу 7 162,64 гривень, до якої входить: - борг - 6238,76 гривень для одержувача - ТОВ «ФК управління активами»; - основна винагорода приватного виконавця 623,88 гривень; - витрати на проведення виконавчих дій 300, 00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області здійснювались відрахування з пенсії ОСОБА_1 на рахунок приватного виконавця на загальну суму 7 162,64 грн..

Відповідно до наданих приватним виконавцем платіжних доручень Головне управління УПФУ в Одеській області перерахувало кошти приватному виконавцю Табінському О.В. у серпні 2020 року 3 044,96 гривень, у вересні 2020 року 3 044,96 гривень, у жовтні 2020 року - 1 072,72 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

У разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов`язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача) (пункт 12 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5).

У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби.

Перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних доручень.

Приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу - фізичній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів, стягувачу - юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок.

З наданої копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається перерахування приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем на рахунок стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» стягнутих грошових коштів з ОСОБА_1 .

Також, з постанови приватного виконавця від 18.11.2020 року вбачається, що виконавчий напис №503 від 20.01.2020 року, виданий приватним нотаріусом УМНО Гуревічов О.М., повернуто стягувачу та зазначено, що в ході примусового виконання стягнення не проводились, залишок нестягнутого боргу складає 12 477,52 грн..

Відповідно до ч. 6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Отже, з вищенаведеного виходить, що суд першої інстанції помилково зазначив в рішенні суду про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» безпідставно одержаних стягувачем з позивача за виконавчим написом коштів у розмірі 7 162,64 гривні 64 копійки, оскільки ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не отримувала від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича стягнутих за виконавчим провадженням коштів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» є доведеними, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» безпідставно одержаних стягувачем з позивача за виконавчим написом коштів в сумі 7 162,64 грн., порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаних коштів - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про стягнення безпідставно одержаних коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе