Справа № 755/393/20 Головуючий в суді І інстанції Гаврилова О.В.
Провадження № 22ц-824/5867/21 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

29 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-24» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-24» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ЖБК «Арсеналець-24» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Арсеналець-24» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 46 256,50 грн, 22 729,34 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1 346,73 грн, а разом - 70 332,57 грн.

Обґрунтовував позов тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , однак належним чином не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим по квартирі АДРЕСА_1 за період з 01 квітня 2010 року по 17 квітня 2019 року рахується заборгованість у розмірі 46 256, 50 грн., тому вимушений звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року ЖБК «Арсеналець-24» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2016 року по 30 квітень 2019 року включно в розмірі 26 248,20 грн, інфляційні втрати - 4 023,80 грн, 3% річних - 1 060,63 грн та судові витрати в розмірі 1921,00 грн, а всього 33 253,63 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ЖБК «Арсеналець-24» подав апеляційну скаргу, в якій просить його в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні решти позовних вимог через сплив строку позовної давності, оскільки відповідач щомісячно отримував платіжки, де було вказано про наявність боргу та нараховані суми, які підлягають сплаті, і кожного місця була визначена нова сума заборгованості, тому, на його думку, підстави для застосування строку позовної давності у даній справі відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним їїзалишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки щодо сплати заборгованості за спожиті комунальні послуги, через що за ним утворилась заборгованість, однак позивач звернувся з даним позовом до суду 27 грудня 2019 року, а остання сплата здійснена відповідачем в липні2016 року, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 01 січня 2009 року по 01 листопада 2016 року не підлягають задоволенню з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, а позовні вимоги про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2016 року по квітень 2019 року включно підлягають задоволенню. При цьому, суд критично оцінив посилання позивача на обізнаність відповідача з сумою заборгованості та отримання щомісяця повідомлення щодо нарахувань за житлово-комунальні послуги, що, на думку позивача, є перериванням строку позовної давності, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.52-53, 68-69).

Відповідно ч. 1 Розділу І Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-24», затвердженого рішенням загальних зборів членів ЖБК «Арсеналець-24», протокол №41 від 20 грудня 2016 року, ЖБК організовано з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного дев?ятиповерхового будинку на 116 квартир за кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком.

Відповідно до довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 01 квітня 2010 року по 17 квітня 2019 року борг становить 44 654,40 грн (а.с.28-30).

Згідно розрахунку заборгованості по квартирі АДРЕСА_1 позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 22 729,34 грн та 3% річних в сумі 1 346,73 грн (а.с.31).

Як вбачається з довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку

ОСОБА_1 , остання сплата здійснена відповідачем у розмірі 523,18 грн в липні

2016 року.

За змістом ст.ст. 626, 627, 628, 629, 631 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки спірні правовідносини встановлюють обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що у разі порушення споживачем житлово-комунальних послуг терміну внесення чергового платежу, виконавець в свою чергу має право вимагати сплату прострочених щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, та оскільки позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за період з січня 2009 року по квітень 2019 року, а позов поданий 27 грудня 2019 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення боргу за період з 01 січня 2009 року по 01 листопада 2016 року у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Доводи апелянта про те, що відповідач був обізнаний із розміром заборгованості шляхом отримання щомісячних повідомлень щодо нарахувань, що, на думку позивача, свідчить про переривання строку позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки врахування боргу за окремими щомісячними платежами до сукупного розміру заборгованості не свідчить про появу нового боргу щомісяця, і в такому випадку перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, через що ці доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду у цій частині.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2016 року по квітень 2019 року сторонами не оскаржено, а тому, в цій частині, не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги булипредметом розгляду суду першої інстанції, яким була надана відповідна обґрунтована оцінка, а тому вони не можуть бути належними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-24» залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: