Справа № 423/3716/17
Провадження № 22-ц/810/724/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2

на ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 22 липня 2021 року про закриття провадження, постановлену Попаснянським районним судом Луганської області у складі: судді Лизенко І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 17 жовтня 2017 року о 10-30 год в м. Попасна Луганської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тернопіль, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем ГАЗ-66 номерний знак НОМЕР_2 , який належить військовій частині НОМЕР_3 , рухаючись заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно, та не створює небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, скоїв наїзд на автомобіль позивача ВАЗ 21154, номерний знак НОМЕР_4 , який стояв на місці.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , порушив вимоги п.п. 10.9 ПДР України, був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і був притягнутий до адміністративної відповідальності Попаснянським районним судом Луганської області 02.11.2017 року.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці збитків, заподіяних позивачеві внаслідок ДТП 17.10.2017 №124 від 06.11.2017, розмір матеріальних збитків становить 11328,12 грн.

Тому із посиланням як на правову підставу свого позову на ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1202 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 12387,90 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 22 липня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги є те, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та відповідачем, є цивільно-правовими та справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а посилання суду на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, у яких ВП ВС зазначила про відступ від висловленою раніше правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 810/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, зроблено судом без урахування всіх обставин справи, оскільки у наведених справах спірні правовідносини виникли за різних, відмінних від теперішньої справи правовідносин, коли вирішувався спір з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, який є публічно-правовим та підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства. З огляду на преюдиційність в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України неправомірності дій відповідача, встановлену судовим рішенням, суд не вправі обговорювати вину ОСОБА_3 , а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування, що відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц; також суд залишив поза увагою та не дослідив матеріали справи № 423/3023/17 про скоєне ОСОБА_3 адміністративне правопорушення, оскільки останній, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , виконував обов`язки начальника зв`язку та на транспортному засобу військової частини скоїв ДТП не при виконання ним своїх посадових обов`язків, тобто не при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій.

У відзиві на апеляційну скаргу командир військової частини НОМЕР_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки правильним є висновки суду про те, що виниклі між сторонами правовідносини є адміністративно-правовими, тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи в межах апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Законність і обґрунтованість судового рішення базується на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, і що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закриваючи провадження у цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у зв`язку із заподіянням відповідачем шкоди позивачу під час проходження публічної служби, а тому спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з такої служби.

Проте, такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Судом встановлено, 17 жовтня 2017 року о 10-30 год в м. Попасна Луганської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тернопіль, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем ГАЗ-66 номерний знак НОМЕР_2 , який належить військовій частині НОМЕР_3 , рухаючись заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно, та не створює небезпеку іншим учасникам дорожнього руху скоїв наїзд на автомобіль позивача ВАЗ 21154, номерний знак НОМЕР_4 , який стояв на місці.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , порушив вимоги п.п. 10.9 ПДР України, був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і був притягнутий до адміністративної відповідальності Попаснянським районним судом Луганської області 02.11.2017 року.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 14 березня 2016 року, лейтенанта ОСОБА_3 призначено наказом Міністра Оборони України (по особовому складу) від 27 лютого 2016 року № 182 на посаду командира взводу зв`язку військової частини польова пошта НОМЕР_3 (військової частини ПП НОМЕР_5 Військової частини НОМЕР_6 ), з 14 березня 2016 року зараховано до списків військової частини польова пошта НОМЕР_3 та на всі види забезпечення.

Відповідно до паспорту (формуляру) машини серії НОМЕР_7 власником джерела підвищеної небезпеки - «ГАЗ 66» шасі (рама) 0493419 військовий номер НОМЕР_2 є військова частина НОМЕР_3 / НОМЕР_1 .

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право.

Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм дає дійти висновку, що спір набуває ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС, коли правовідносини безпосередньо випливають з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності, Діяльність особи на посаді або процес її звільнення чи прийняття на посаду мають становити публічний охоронюваний інтерес або ж мати наслідки для невизначеного кола осіб.

Натомість завдання шкоди та процес її відшкодування не підпадають під визначення публічно-правового спору, оскільки є деліктним зобов`язанням з конкретно визначеним суб`єктним складом - боржником, який завдав збитків, та кредитор, якому завдані збитки мають бути відшкодовані.

У Постанові від 05.12.18 справа № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від власного висновку, викладеного у її постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 3 жовтня 2018 року у справ і № 755/2258/17 щодо того, що спори за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебуває або перебувала на державній/публічній службі, має вирішуватися за правилами цивільного судочинства та зробила висновок про те, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби, то з огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

У наведених справах спірні правовідносини, у яких ВП ВС відступила від попередньо сформульованих висновків, виникли саме з приводу відшкодування шкоди, завданої державі під час проходження публічної служби.

Тобто, правовідносини є відмінними від правовідносин по теперішній справі з огляду на суб`єктний склад учасників справи та вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, а не державі.

Вказане є визначальним для правильного вирішення питання та віднесення спору про стягнення з військової частини як власника джерела підвищеної небезпеки на користь позивача як фізичної особи завданої під час ДТП з вини військовослужбовця шкоди.

Тому суд дійшов помилкового висновку про те, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки не врахував, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, тому цей спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 22 липня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: