Справа №: 671/719/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

при секретарі судового засідання Хрупайло Т.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 . На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач 27.03.2013 року подарував їй та її сестрі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12/50 частки зазначеного житлового будинку. Відповідач (батько), як член сім`ї власника з 18 квітня 2013 року зареєстрований за вказаною адресою, однак не проживає в будинку без поважних на те причин з січня 2020 року. Рішенням суду від 28 січня 2020 року шлюб між її батьками був розірваний і на даний час батько фактично має іншу сім`ю, однак залишається зареєстрованим в будинку. Дані обставини заважають їй повноцінно користуватися будинком, вона не бажає укладати з батьком угоду щодо користування будинком. Крім того, вказує, що між ними виникають сварки, в тому числі і з приводу користування будинком. Раніше батько неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо своєї дружини та відповідно, її, позивачки, матері ОСОБА_5 (до розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 ), та відносно дочки ОСОБА_6 .

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Просять врахувати те, що у власності відповідача є житловий будинок в с. Канівка Волочиського району, та те, що 29 жовтня 2020 року він зареєстрував шлюб з іншою жінкою і у них є син, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач та його представник проти позову заперечили, посилаючись на те, що відповідач з 2020 року проживав в спірному будинку лише періодично у зв`язку з неприязними відносинами із колишньою дружиною.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що після розірвання шлюбу він залишився проживати за місцем реєстрації, користувався спірним житловим приміщенням, приймав участь у його утриманні і не обмежував житлові інтереси совїх дітей та інших осіб, які там зареєстровані. Однак, з цього часу їхні з дружиною відносини погіршилися і вона наполягала на його виселенні, провокувала скандали, налаштовувала дітей проти нього, писала скарги в поліцію, внаслідок чого у них склалися неприязні відносини. З метою уникнення конфліктів з колишньою дружиною у період з січня по грудень 2020 року він інколи не ночував вдома, однак періодично повертався проживати в будинок, де знаходяться його речі та одяг. З січня по березень 2021 року він не проживав в будинку, а 10 березня 2021 року виявив, що замки в дверях замінені і його не впустили в будинок. З цього приводу він звертався з заявою в поліцію. Вказує, що в місті Волочиськ він не має постійного місця проживання, тому на даний час вимушений винаймати квартиру.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що в 2020 році він одружився з іншою жінкою, однак шлюб виявився невдалим, тому він проживає окремо. Зазначив, що необхідність проживати в спірному будинку пов`язана із його роботою в м. Волочиську.

Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем у них склалися конфліктні відносини, що негативно впливало на самопочуття їхньої неповнолітньої дочки. Вказує, що з 28 січня 2020 року позивач не проживає в спірному будинку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1, ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якими є дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Судом об`єктивно встановлено, що дітям відповідача - позивачці ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_6 , від імені якої діє матір ОСОБА_5 , на праві приватної спільної часткової власності належить 12/50 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 27.03.2013 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1657637, №1658457 від 27.03.2013 року.

В зазначеному будинку з 17 квітня 2013 року зареєстрований відповідач, що визнається учасниками справи та підтверджується даними паспорта відповідача, довідкою про склад сім`ї від 06.05.2021 року, виданої відділом із забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Волочиської міської ради.

Судом встановлено, що відповідач, як батько позивачки, в 2013 році вселився в зазначений будинок як член сім`ї власника.

Відповідач та третя особа ОСОБА_8 (на даний час у зв`язку з одруженням - прізвище ОСОБА_8 ) з 02 липня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Волочиського районного суду від 28 січня 2020 року у справі № 671/1234/19. Зі змісту даного рішення вбачається, що судом було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, однак проживають разом. (а.с. 10).

Позивачка на підтвердження своїх вимог надала суду акт обстеження № 2 від 06 квітня 2021 року на предмет визначення фактичного проживання громадян, складений депутатом Волочиської міської ради ОТГ.

Так, згідно з даним актом обстеження, депутатом було проведено обстеження на предмет фактичного проживання в будинку по АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Депутатом, зі слів заявника та сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , було встановлено, що ОСОБА_3 з 2020 року не проживає в будинку у зв`язку з розлученням та в будинку відсутні його особисті речі та предмети гігієни.

Разом з тим, відповідно до даних постанови Волочиського районного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 671/1963/20 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вбачається, що останній 26 березня 2020 року та 13 вересня 2020 року в АДРЕСА_1 вчиняв домашнє насильство стосовно колишньої дружини ОСОБА_8 (а.с. 11). Ці обставини також підтверджуються витягом з бази Армор від 19.04.2021 року (а.с. 21).

Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги наведені письмові докази, оскільки в них не зазначено обставин, які дають підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зазначені докази достовірно не підтверджують того, що відповідач не проживає в будинку та не користується ним без поважних причин понад один рік.

Крім того, суд враховує, що з часу складання акту від 06 квітня 2021 року до дати звернення позивача з позовом в травні 2021 року пройшло менше одного року.

В судовому засіданні встановлено, що в 2020 році між колишнім подружжям ОСОБА_5 (відповідач і третя особа), а також між позивачкою і відповідачем - батьком і дочкою, виникли особисті неприязні стосунки, що призводили до сварок та конфліктів. Ці обставини не заперечувалися сторонами під час розгляду справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, в тому числі і письмовою інформацією від 19.04.2021 року психолога ОСОБА_13 за результатами бесіди з колишньою дружиною відповідача ОСОБА_8 та їхньою неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 .

Також встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо користування спірним будинком, у зв`язку з чим і позивач і відповідач в 2021 році зверталися з заявами в поліцію з приводу самовільної заміни замків (а.с. 21).

Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин того, що відповідач без поважних причин не проживає в будинку саме з січня 2020 року позивачкою не надано і таких обставин не встановлено в судовому засіданні. Посилання позивачки на те, що у відповідач в 2020 році одружився та має дитину, 2018 року народження, не підтверджують того, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає в спірному будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомив, що протягом 2020 року періодично, декілька раз в тиждень, він бачив відповідача на господарстві спірного будинку, а біля будинку був припаркований автомобіль відповідача.

На думку суду, наявність у спільній частковій власності відповідача житлового будинку в іншому населеному пункті, а саме в с. Канівка Волочиського району, не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування будинком по АДРЕСА_1 .

Посилання представника позивача на відомості, які містяться в довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо перебування у власності відповідача 3/25 частки блоку гуртожитку в м. Волочиськ, суд до уваги не приймає, оскільки в суді відповідач та третя особа стверджували, що в 2013 році дане майно ними було відчужено.

Вирішуючи даний спір суд приймає до уваги, що при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка не надала належних, достатніх та переконливих доказів про те, що відповідач не проживає в будинку та не користується ним без поважних причин понад один рік, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 77, 78, 80, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 01.09.2021 року.

Суддя: