242/2906/20 2/242/293/21
15 вересня 2021 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши в порядку заочного загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримує повністю та просить слухати справу за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223 , 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучі належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи.
Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Коліщук З.М. від 04.08.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Коліщук З.М. від 24.09.2020 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження.
Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирської І.М. від 11 грудня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2020 року, прийнято цивільну справу до провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.03.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 30 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/11-153/18, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 42 000,00грн., зі сплатою 23 % річних та строком погашення до 28.09.2013 року.
01 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 014/11-153/18/1, згідно з п.1.1 договору забезпечуються вимоги іпотекодержатиля, що витікають із кредитного договору № 014/11-153/18 від 30.09.2008 року, укладеного між іпотекодержателя та позичальником ОСОБА_2 , за умовами яких позичальник зобов`язується перед заставодержателем повернути кредит у розмірі 42 000 грн. строком виплати до 28.09.2013 року зі сплатою 23 % річних за користування кредитними коштами.
Згідно п. 5.2 у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно іншими кредиторами іпотекодавця у відповідності до процедури, передбаченої ЗУ «Про іпотеку», та цим договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п. 6.1 застереження передбачає право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Після завершення процедури позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.
Згідно договору відступлення права вимоги №114/21, укладеного 17 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк», право грошової вимоги за кредитним договором №014/11-153/18 від 30.09.2008 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк».
Згідно договору факторінгу №265/ФК-16 від 17 червня 2016 року, укладеного між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», право грошової вимоги за кредитним договором №014/11-153/18 від 30.09.2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Згідно договору відступлення прав за договором іпотеки від 22 червня 2016 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», право вимоги за іпотечним договором №014/11-153/18/1 від 01 жовтня 2008 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк».
Згідно договору відступлення прав за договором іпотеки від 22 червня 2016 року, укладеного між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя предмета іпотеки за іпотечним договором №014/11-153/18/1 від 01 жовтня 2008 року.
Згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30.04.2014 року по справі за позовом ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/11-153/18 від 30.09.2008 року, задоволені позовні вимоги ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитном в розмірі 68 927 грн. 20 коп.
Відповідно до ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 29.11.2019, замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступник ТОВ «ФК «Договір та Гарантія» у виконавчому листі, який виданий на підставі рішення № 242/713/14-ц.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
В статті 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 з подальшими змінами на момент виникнення спірних правовідносин іпотека визначається як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання вернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
У частині 4 статті 33 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив наступні способи звернення стягнення предмету іпотеки: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Згідно п. 6.1 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право самостійно обрати такі шляхи позасудового врегулювання. Іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України.
А згідно із ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, серед іншого, спосіб реалізації предмета іпотеки (ч. 1 ст. 39 Закону).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України Про іпотеку); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України Про іпотеку).
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Згідно із ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону.
Згідно частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зокрема зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності).
Підписавши 01 жовтня 2008 року іпотечний договір № 014/11-153/181 сторони в особі первісного кредитора ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і іпотекодавця ОСОБА_1 обумовили такі способи позасудового врегулювання спору: шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України « Про іпотеку».
Натомість, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження». Такий спосіб, як вбачається зі змісту іпотечного договору, не обумовлювався сторонами, застереження щодо такого способу у змісті іпотечного договору відсутні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 300/282/17 (провадження № 61-2062св20), що мають бути враховані і при розв`язанні виниклого спору між Довіра і гарантія, частина друга статті 36 Закону № 898-IV, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону), якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.
Тож, іпотекодержатель використав можливість судового захисту шляхом заявлення іншого встановленого законом способу звернення стягнення на предмет іпотеки, аніж той, що у якості позасудового був обумовлений сторонами в іпотечному договорі.
Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 81 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що оскільки сторони в іпотечному договорі не передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»), тому позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.
У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп.
На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 15,16,512,514,526,610,612 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 4, 81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
З метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням передати предмет іпотеки в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на період до моменту його продажу в порядку ст..41 Закону України «Про іпотеку», для чого:
- надати право ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на отримання доходів від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отриманні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладання договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам;
- надати право ТОВ «ФК «Договір та Гарантія» на спрямування отриманих як управителем доходів, за тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та управлінням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № 014/11-164/551 від 30.09.2008 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.М. Владимирська