ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6056/21 Справа № 201/4677/20 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі: Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство Телевізійна служба Дніпропетровська, про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Телевізійна служба Дніпропетровська», про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 28 березня 2020 року йому стало відомо про те, що у соціальній мережі Фейсбук, на інтернет сторінці https://www.facebook.com/profile.php?id=83088,яка належить відповідачу, була розміщена публікація наступного змісту: «Хроники коронавируса-3. Я передаю персональный привет тупому животному по имени ОСОБА_3 , руководителю Индустриального райисполкома города Днепр, который лежит с коронавирусом в Александровской ВИП больнице и думает, что я не узнаю. А я все знаю. ОСОБА_4 , тупая ты овца, не стыдно заразиться. Это не сифилис, полученный от проститутки. Это просто вирус. Им заболели уже десятки тысяч ответственных людей: от премьер министра Великобритании до начальника полиции ОСОБА_5 . Не стыдно заболеть. Стыдно сбежать из Города и прикинуться ветошью. Я тебя, урода, прославлю на всю страну. А еще более стыдно подговорить своих покровителей из числа «зеленых депутатов», что бы тебя покрывали и готовили ВИП-больницы. Народный депутат ОСОБА_6 , не ссы лежать будем на соседних койках. Вместе с Бородатой бабушкой, готовимся испить чашу сию до дна. Вместе со всем народом. Вы же слуги народа» правда?

Вищезазначена інформація з посиланням на міського голову м. Дніпра ОСОБА_2 була розміщена на наступних інтернет сайтах:

ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач зазначив, що даними висловлюваннями відповідач ображає його за факт захворювання на коронавірус та бажання вилікуватися. Вислови «урод», «тупа вівця» та «тварина» є нічим іншим, як особистими публічними образами, що завдають шкоди честі та ділової репутації.

Твердження відповідача, що позивач «втік із міста» та «підговорив якихось своїх покровителів, з числа «Зелених депутатів», щоб його покривали та готовили йому ВІП лікарні є безпідставними.

Крім того, відповідач у прямому ефірі 34 телевізійного телеканалу у телевізійній програмі «Грані», яка транслювалася о 19 годині 03 квітня 2020 року, яка розміщена на You Tube за інтернет адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 36 хвилині 36 секунді поширив інформацію, яка фактично є наклепом, та містить особисту образу, поширення якої ганьбить честь, гідність та позитивну ділову репутацію позивача як людини особисто, так і як голови Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, та завдає йому моральної шкоди, яку ОСОБА_1 оцінив у 200 000 грн. та просив стягнути з відповідача на його користь (а.с.1-15).

Також позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 вибачитися шляхом розміщення протягом 140 днів з дня набрання законної сили рішенням у справі на його сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_5 у соціальній мережі Фейсбук, публікації наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , вибачаюсь перед ОСОБА_1 за образи, завдані йому публікацією від 28 березня 2020 року».

Визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_1 , яка була поширена відповідачем під час телевізійної програми «Грані» в ефірі 34 телевізійного телеканалу, випуск від 03 квітня 2020 року, що належить на праві власності ПАТ «ТЕЛЕВІЗІЙНА СЛУЖБА ДНІПРОПЕТРВОСЬКА», ідентифікаційний код юридичної особи 20264089, ефір якої був розміщений на відеохостингу YouTube за інтернет адресою: https://www.youtube.com/watch?v=vu0wjYzLoIU від 03 квітня 2020 року, та зобов`язати ОСОБА_2 не пізніше місяця з дня набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію шляхом зачитування у телевізійній програмі «Грані» о 19 год. 00 хв. телевізійного каналу 34 у телевізійній програмі «Грані» тексту наступного змісту: «Інформація відносно ОСОБА_1 , що була поширена мною під час ефіру від 03 квітня 2020 року відносно його причетності до спроби виселення пацієнтів з приміщення дитячої онкології «Дніпропетровської обласної дитячої клінічної лікарні» Дніпропетровської обласної ради», є недостовірною».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його в частині відмови у задоволенні немайнових вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про їх задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги докази недостовірності інформації, поширеної ОСОБА_2 відносно позивача ОСОБА_1 , а також залишено поза увагою, що зазначена інформація порушує права позивача та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є рішення суду в частині зобов`язання відповідача вибачитися та визнання недостовірною інформацію. В частині вимог про стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18, 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом встановлено, що позивач займає посаду голови Індустріальної районної у місті Дніпро ради, тобто є публічною особою.

28 березня 2020 року у соціальній мережі фейсбук, на інтернет сторінці https://www.facebook.com/profile.php?id=83088, була розміщена публікація наступного змісту «Хроники коронавируса-3. Я передаю персональный привет тупому животному по имени ОСОБА_3 , руководителю Индустриального райисполкома города Днепр, который лежит с коронавирусом в Александровской ВИП больнице и думает, что я не узнаю. А я все знаю. ОСОБА_4 , тупая ты овца, не стыдно заразиться. Это не сифилис, полученный от проститутки. Это просто вирус. Им заболели уже десятки тысяч ответственных людей: от премьер министра Великобритании до начальника полиции ОСОБА_5 . Не стыдно заболеть. Стыдно сбежать из Города и прикинуться ветошью. Я тебя, урода, прославлю на всю страну. А еще более стыдно подговорить своих покровителей из числа «зеленых депутатов», что бы тебя покрывали и готовили ВИП-больницы. Народный депутат ОСОБА_6 , не ссы лежать будем на соседних койках. Вместе с Бородатой бабушкой, готовимся испить чашу сию до дна. Вместе со всем народом. Вы же слуги народа» правда?

Вищезазначена інформація з посиланням на міського голову м. Дніпра ОСОБА_2 була розміщена також інтернет сайтах:

ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 того 03 квітня 2020 року ОСОБА_2 в прямому ефірі 34 телевізійного телеканалу, в телевізійній програмі «Грані» , яка була розміщена на відеохостингу You Tube за інтернет адресою: ОСОБА_7 поширив наступну інформацію «А это надо у него спросит, я думаю что вы его должны пригласить в эфир. Более того, я скажу почему я настолько резко высказался о нем. То есть я не буду как бы сейчас рассказывать в эфире всю подноготную, но кто знает тот поймет. В том числе разного рода скандал с выселением детей из детского корпуса онкологии который удалось приостановить. Понимаете да, о чем я говорю. Это в том числе он стоял у истоков этой ситуации. Я объясню почему. Как мне рассказывали, а это действительно правда, и я готов за это ответить. Когда он почувствовал, что он себя не очень хорошо чувствует, ему не понравилось, якобы что происходит в 21 инфекционной больницы, что там мол не так все комфортно. Мы прекрасно понимаем, что 21 инфекционная больница не находиться в идеальном состоянии, потому что город ее получил в свою собственность от областного совета совсем недавно. И мы начали... как только началась приближаться эпидемия, начали там наводить порядок, потому что реально... как бы... ОСОБА_8 такая же, как и все инфекционные больницы по стране. То есть не ОСОБА_9 ее довел до такого состояния. Но уважаемому господину ОСОБА_10 как ответственному чиновнику, и человеку который должен нести крест вмести с жителями города и своими избирателями нужно было не тикать в Александровскую больницу, а пройти этот путь вместе со всеми. А нет так что он убежал, а потом только оттуда я узнал, что мой подчиненный председатель района туда шкуранул. И при этом еще оббежал всех депутатов Верховной Рады, и если они меня слышат они знают. И сказал: « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». То есть поэтому, когда он появиться я ему хочу в глаза посмотреть. То есть в глаза ему хочу посмотреть. И если бы он был не трусом, а приличным человеком он как все люди поехал в нашу 21 инфекционную больницу, и поверьте его бы там вылечили».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно поширення відповідачем недостовірної інформації є необґрунтованими та не доведеними належними доказами, окрім того позивачем не надано підтвердження, як саме поширена інформація порушила його особисті майнові права.

Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Публічна особа, державний службовець, повинні бути готовими до підвищеного рівня критики, у тому числі у різкій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

За положеннями частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Позивач займає посаду голови Індустріальної районної у місті Дніпро ради, тобто є публічною особою. Відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави та його безпосередні дії становить суспільний інтерес. Позивач свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Отже, для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

Аналіз змісту оспорюваної публікації та висловлювань відповідача свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідача.

Як роз`яснено судам у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Даючи згоду на обрання чи призначення на публічну посаду, особа повинна усвідомлювати, що в силу необхідності дотримання принципів публічності, відкритості та підзвітності влади, що закріплені в статтях 3, 6, 19, 57 Конституції України, її посадова і професійна діяльність буде знаходитися під пильним наглядом суспільства. Межі оцінки і критики вчинків, висловлювань чи бездіяльності публічної особи є значно ширшими, ніж такі межі в оцінці звичайної людини.

З урахуванням наведеного, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні висловлювання є оціночними критичними судженнями з огляду на неможливість їх сприйняття в якості твердження про вчинення конкретної дії.

Поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження№ 61-24241св18); від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18); від 11 вересня 2019 року у справі № 757/40646/17-ц (провадження № № 61-8718св19); від 17 січня 2020 року у справі № 343/1867/17 (провадження № 61-4278св19), 04 листопада 2020 року у справі № 757/30984/18-ц (провадження № 61-12258св20).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про порушення викладеною в Інтернет мережі інформацією особистих немайнових прав позивача є безпідставними.

Твердження апелянта про неповне дослідження доказів у справі, неправильне застосування норм матеріального права є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М. Деркач

І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида