Справа № 755/2222/21
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2021 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором, вартості послуг та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилової О.В. від 02.08.2021 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором, вартості послуг та моральної шкоди передана за підсудністю на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана вище цивільна справа розподілена судді Панченко О.М.

Як убачається з письмових матеріалів справи, ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилової О.В. від 04 лютого 2021 року вказану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Козелецького районного суду Чернігівської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 , який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся з апеляційними скаргами до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй постанові колегія суддів Київського апеляційного суду звернула увагу суду першої інстанції на наступне.

У преамбулі Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян. Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" судам роз`яснено, що споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Відповідно до роз`яснення, яке надано судам у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звертаючись до суду із позовом просили: стягнути з відповідача заборгованість за договорами про надання платних стоматологічних послуг та завдану моральну шкоду. На підтвердження доводів позову, позивачами було надано договір№12 від 08 травня 2019 року про надання платних стоматологічних послуг (а.с. 36-40), акт прийому передачі наданих послуг від 22 травня 2019 року (а.с. 41), додаток №6 до договору №12 Про надання платних стоматологічних послуг від 08 травня 2019 року. План лікування з розцінками (а.с. 42), акт прийому передачі від 11 вересня 2019 року (а.с. 105), розрахункові квитанції, платіжні доручення, банківські квитанції (а.с. 53-81).

Згідно ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, статтею 30 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року, справа №552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Таким чином, позивачі скористалися наданим їм правом визначеним ч.ч. 5,8,16 ст. 28 ЦПК України та звернулися із позовом до суду за місцем проживання одного з них, що територіально розташоване у Дніпровському районі м. Києва.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Нормами статті 28 Цивільного процесуального кодексу України встановлено підсудність справ за вибором позивача.

Частиною 16 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Аналізуючи вказані вище норми закону вбачається, що на підставі ст. 28 ЦПК України позивачі наділені правом виробу підсудності та реалізуючи надане їм чинним законодавством право звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою, з метою захисту свого порушеного права, обравши підсудність даного спору за місцем проживання одного з них, що узгоджується та не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. (ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України).

Оскільки дана цивільна справа всупереч висновкам колегії суддів Київського апеляційного суду у своїй постанові від 29.06.2021 року про продовження її розгляду Дніпровським районним судом м. Києва була помилково направлена до Деснянського районного суду м. Києва, тому підлягає поверненню до Дніпровського районного суду м. Києва, а саме до територіальної юрисдикції якого, у порядку ч. 1 ст. 31 ЦПК України належить розгляд вищезазначеної позовної заяви згідно з реалізацією позивачами такого права, у відповідності до норм ч. 5 ст. 28 ЦПК України, та за відсутності в матеріалах позовної заяви клопотання позивачів про зміну підсудності.

Враховуючи наведене вище, а також висновки колегії суддів Київського апеляційного суду в своїй постанові від 29.06.2021 року, керуючись ст.ст. 4,27,28,31,260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийнятті до провадження Деснянського районного суду м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором, вартості послуг та моральної шкоди, через порушення порядку передачі справи за підсудністю, встановленого ст. 31 ЦПК України.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором, вартості послуг та моральної шкоди повернути до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Панченко