№ провадження 2/646/2272/2021
Справа № 646/2754/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.21 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого - судді Благої І.С.,

за участю секретаря Матвійчук В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Жирного О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

встановив:

В провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває вищевказана цивільна справа.

17.09.2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд визнати незаконним і скасувати наказ Акціонерного товариства «Укртрансгаз» № 381-к від 30.04.2020р. про звільнення ОСОБА_1 , економіста І категорії філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз»; зобов`язати Акціонерне Товариство «Укртрансгаз» поновити позивача на посаді економіста І категорії в Акціонерному товаристві "Укртрансгаз" з 04.05.2020 року відповідно до приписів ст. 235 КЗпП України.

Суд, при вирішенні питання про наявність підстав для прийняття до розгляду уточненої позовної заяви, приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, з урахуванням змісту уточнених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач одночасно при прийнятті рішення про поновлення на роботі просить суд прийняти рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог. Проте, в уточненій позовній заяві позивачем не конкретизовані позовні вимоги та ним не зазначено, яким саме чином він просить суд поновити його на роботі відповідно до приписів ст.235 КЗпП.

При цьому положеннями ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру фізичною собою повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У уточненій позовній заяві крім іншого, як зазначено судом вище, позивач, просить поновити його на роботі відповідно до приписів ст.235 КЗпП.

Виходячи з положень ст.235 КЗпП, суд може припустити, що позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є вимогою майнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників.

Таким чином, поняття «заробітна плата» та «середній заробіток» не є тотожними поняттями.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 18 липня 2019 року у справі № 766/16312/16-ц, у якій зазначено, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є вимогами про стягнення заробітної плати, а отже підлягають оплаті судовим збором.

Також, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18 зазначено, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

З урахуванням вищевикладеного, пільг щодо сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Законом України "Про судовий збір" не передбачено.

Докази наявності у позивача інших пільг щодо сплати судового збору або підстав для звільнення від його сплати суду не надано.

Отже, позивач на усунення недоліків позовної заяви, у випадку пред`явлення позовних вимог відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП, повинен зазначити період, за який він просить стягнути середній заробіток та його розмір, а також надати суду документ про сплату судового збору, відповідно до положення ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, при зверненні позивача до суду із вказаною уточненою позовною заявою, ним по суті пред`явлено нову позовну вимогу.

При цьому чинне цивільне процесуальне законодавство не передбає право позивача на подання заяви про «уточнення» позовних вимог. Тому, в разі надходження до суду такої заяви, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, така заява має розцінюватися як заява збільшення або зменшення розміру позовних вимог, або заява про зміну предмета або підстав позову.

Так, згідно з постановою Верховного Суду у справі № 922/404/19 від 09.07.2020 року, зроблено висновок: «позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

При цьому, в уточненій позовній заяві позивачем заявлено додаткову вимогу майнового характеру, тоді як провадження у справі відкрито в частині немайнових позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Частиною 11 ст. 187 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.43, 175, 177,185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву (уточнену) ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 17.09.2021 року - залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

В разі неусунення недоліків вищевказана заява позивача буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Суддя І.С. Блага