Справа № 430/343/21
Провадження № 2/430/102/21
21 вересня 2021 року смт. Станиця Луганська
Станично-Луганський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Попової О.М.,
за участю секретаря судового засідання Романової М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та її представника адвоката Ліпецької Олени Григоріївни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач та його представник звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обгрунтування позовних вимог позивач та її представник зазначили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 27 листопада 2002 року приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценко Ю.В., реєстр. №3317 належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири. Право приватної власності зареєстроване за позивачем КП «Станично-Луганське районне БТІ», про що зроблено відповідний запис на зазначеному вище договорі купівлі продажу.
Згідно Довідки №289, виданої Станично-Луганською селищною радою 23.02.2021 року та копії домової книги, в квартирі АДРЕСА_1 з 23.12.2002 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . Однак, відповідач не проживає в зазначеному житловому приміщенні з моменту реєстрації, а саме з 23.12.2002 року без поважних причин, про що 23.02.2021 року складено відповідний Акт, який було підписано свідками та депутатом Станично-Луганської селищної ради Мінченковою В.Є.
Позивачка зазначає, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі з 2002 року, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться та вибув на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила.
Факт реєстрації відповідача порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсідію на оплату комунальних послуг.
У зв`язку з чим позивач та її представник звернулися до суду з даним позовом та просять визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач та її представник в своїй заяві зазначили, що не заперечують проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, є достатніми для цього.
З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 27.11.2002 року, приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценко Ю.В., реєстр. №3317, на праві приватної власності ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 .
Згідно довідки виданої Станично-Луганською селищною радою Станично-Луганського району Луганської області від 23.02.2021року № 289 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: позивач ОСОБА_1 , 1952 року народження, її онука- ОСОБА_3 , 2000 року народження, її син-відповідач ОСОБА_2 , 1977 року народження.
ОСОБА_2 не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими підтвердженнями.
Згідно акту від 23.02.2021 року з дозволу власника квартири 30 грудня 2002 року в квартирі позивачки був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з моменту реєстрації фактично в ній не проживав і не проживає до теперішнього часу, що підтверджується підписами свідків: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 та депутатом Станично-Луганської селищної ради Мінченковою В.Є.
Викладені обставини підтверджуються документальними доказами, що містяться в матеріалах справи.
Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу.
Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік, квартирою не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачкою про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 8891 від 25.02.2021 року у сумі 908, 00 грн., але позивач не бажає стягувати з відповідача витрати на сплату судового збору.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 та її представника адвоката Ліпецької Олени Григоріївни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М.Попова