Справа № 165/1841/19 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/1055/21 Категорія: 48 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Нововолинськтеплокомуненерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «Володимирська фабрика гофротари», про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у ході розгляду справи було збільшено та уточнено (а.с.66-67, 229), який мотивує тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_2 у цьому ж будинку, розташованої поверхом вище над її квартирою.

10 квітня 2019 року близько 16 год. із квартири відповідача відбулося затоплення її квартири, чим пошкоджено приміщення коридора, кухні, вітальні, спальні, а також меблі та речі, на відновлення частини яких, а саме чищення килимів нею сплачено 1050 грн., а згідно висновку експерта вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення ушкоджень квартири внаслідок її залиття становить 62901,50 грн..

Як причину затоплення комісією КП «Нововолинськтеплокомуненерго» було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 лопнув вентель на внутрішньобудинковій мережі теплопостачання, що призвело до витоку теплоносія і підтоплення квартири АДРЕСА_3 через стелю.

В акті від 11.05.2019 комісією КП «УЖК №1» зафіксовано наявні у її квартирі ушкодження внаслідок її залиття.

ТОВ «Володимирська фабрика гофротари», працівники якої проживають у належній відповідачу квартирі, придбало їй ламінат для спальні, шпалери для коридору, 10 л фарби білої для фарбування стелі, 2 кг шпаклівки, а всього майна на суму 6000 грн. та компенсувало 5000 грн. на виконання ремонтних робіт, тобто їй частково за затоплення квартири відшкодовано шкоду на загальну суму 11000 грн..

Крім майнової шкоди їй завдано і моральну шкоду, оскільки вона перенесла сильний психологічний стрес та душевне потрясіння від пошкодження недавно зробленого ремонту у квартирі та меблів з іншим майном у ній.

Негативні емоції викликає естетично непривабливий вигляд пошкоджених приміщень помешкання, неможливість нормального користування квартирою, необхідність проживати в сирості, цвілі, бруді, фактично в незадовільних антисанітарних умовах, оскільки іншого житла вона та її сім`я не має, а терміновий ремонт неможливий через необхідність просушування стін, підлоги та виведення грибка, що згідно висновку майстра з ремонту має тривати приблизно півроку.

Також вона переносить моральні страждання та хвилювання з приводу порушення її звичного способу життя через небажання відповідача добровільно відшкодувати шкоду.

22 серпня 2019 року позивач подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.66-67), яку мотивує тим, що 23 липня 2019 року повторно відбулося затоплення її квартири із належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 , у результаті чого було пошкоджено спальню, чим завдано додатково майнову шкоду у розмірі 6820 грн. та вона перенесла чергові моральні страждання і потрясіння.

Факт затоплення підтверджено актами від 23.07.2019, складеними комісією КП «Нововолинськтеплокомуненерго» та комісією КП «УЖК №1».

18 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, якою уточнила розмір позовних вимог (а.с.229).

З урахуванням висновку експерта від 27.11.2020, частково відшкодованої шкоди за перше залиття квартири, просила стягнути з відповідача на її користь 47237 грн. майнової шкоди та за два залиття квартири стягнути з відповідача на її користь 13000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47237 грн. майнової шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та 7000 грн. понесених судових витрат.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без зміни з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4, 5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_3 , а відповідач являється власником квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с.14-15, 74).

10 квітня 2019 року та 23 липня 2019 року відбулися затоплення квартири позивача із квартири відповідача.

Відповідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З таких же підстав відповідно до вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України передбачено і відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

Сторонами не оспорюються факти залиття 10.04.2019 та 23.07.2019 належної позивачу квартири АДРЕСА_1 .

Із комісійного акта КП «Нововолинськтеплокомуненерго» від 10.04.2019 вбачається, що причиною затоплення належної позивачці квартири є лопнувший вентиль, встановлений на внутрішньобудинковій системі мережі теплопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , що призвело до аварійного витоку теплоносія, який через стелю потрапив у квартиру АДРЕСА_3 (а.с.16).

Аналогічна причина повторного затоплення квартири позивачки 23.07.2019 зазначена у комісійному акті КП «Нововолинськтеплокомуненерго» від 23.07.2019 (а.с.69).

Згідно довідки КП «Нововолинськтеплокомуненерго» від 23.10.2019 власником квартири АДРЕСА_2 , яким являється відповідач, самовільно було переобладнано систему опалення квартири (а.с.126).

Зазначені обставини відповідач не спростував у суді першої інстанції та не подав доказів спростування суду апеляційної інстанції.

Комісійними актами КП «УЖК №1» від 11.05.2019 та від 23.07.2019 зафіксовано пошкодження квартири позивачки після затоплення 10.04.2019 та затоплення 23.07.2019 (а.с.17, 69).

Статтею 1192 ЦК України передбачено зобов`язання особи, яка завдала шкоди майну відшкодувати завдані збитки у повному розмірі, який визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно останнього висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.11.2020, проведеної за клопотанням самого ж відповідача, розмір завданих обома затопленнями квартири позивачки збитків становить 47237 грн. (а.с.199-222), а тому судом першої інстанції вірно стягнуто на користь позивачки саме цей розмір в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Посилання відповідача на недоведеність його вини у затопленні квартири відхиляються апеляційним судом, оскільки в силу вимог ч.2 ст.1166 ЦК України відповідач не довів належними, допустимими та достовірними доказами, що не з його вини завдано позивачці майнову шкоду.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18).

Крім того, відповідач на власний розсуд трактує поняття спільної сумісної власності мешканців на майно у багатоквартирному будинку.

Сантехнічне обладнання, на яке відповідач звертає увагу, знаходиться у його власній квартирі, а не у приміщеннях спільного користування.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до вимог ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Обґрунтованим є висновок суду, що пошкодженням майна у зв`язку із затопленнями квартири позивачці завдано і моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди 5000 грн., судом першої інстанції вірно враховано глибину і тривалість душевних страждань позивачки, перенесені нею незручності, дійсні обставини справи, а також вимоги розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення порядку подання позивачем та прийняття судом доказів у справі відхиляються апеляційним судом. При цьому ураховуються положення, зокрема п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України.

Крім того, відповідач не довів, що йому було відмовлено на будь-якій стадії розгляду справи у прийнятті доказів на спростування вимог позивачки та поданих нею доказів.

З урахуванням наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді