ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2021 року

м. Чернівці

справа № 718/2718/20

провадження 22-ц/822/735/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Владичана А.І., Кулянди М.І.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2021 року, головуючий у першій інстанції Скорейко В.В.

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у грудні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Посилався на те, що 03 грудня 2017 року в с. Суховерів Кіцманського району Чернівецької області водій автомобіля Renault Symbol, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 порушивши Правила дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем марки Opel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України.

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії, якою був виданий поліс № АК/7208230 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів винуватцю дорожньо-транспортної пригоди «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у м.Чернівці, працівник якої виїхав та оглянув транспортний засіб.

Вказує, що за власний рахунок проведено оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу та оригінал звіту був наданий працівнику страхової компанії.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 42-1509 від 08 лютого 2018 року вартість матеріального збитку власнику автомобіля Opel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді 03 грудня 2017 року станом на момент виконання дослідження становить 133 363 грн. 98 коп. Вартість проведення зазначеної оцінки становить 1500 грн.

Представник страхової компанії повернув йому оригінал вищевказаного звіту та в усному порядку повідомив, що за інформацією щодо відшкодування матеріальних збитків звертатися до керівництва «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 була надіслана вимога до ОСОБА_2 про сплату суми коштів та відшкодування збитків в розмірі 100 000 грн. у строк сім робочих днів. Однак, відповідач ОСОБА_2 не надав відповідь на вимогу досудового врегулювання спору.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1509 від 08 лютого 2018 року власнику автомобіля OPEL VIVARO державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді 03 грудня 2017 року 100 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000 грн. відповідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1509 від 08 лютого 2018 року власнику автомобіля OPEL VIVARO державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді 03 грудня 2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2021 року змінити, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовити, провадження у справі закрити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано наявність деліктного зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з заподіяння шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди та договірного зобов`язання між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп».

Вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказує на наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки наявне судове рішення, яке набрало законної сили, у справі Кіцманського районного суду Чернівецької області (справа №718/2330/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Моторного транспортного страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 втрачено право на отримання відшкодування від страховика особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту у межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до заподіювача шкоди.

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_2 витрат на проведене експертне товарознавче дослідження згідно акту прийому-передачі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 08 лютого 2018 року в сумі 1500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 серпня 2020 року з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» солідарно на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на проведене експертне товарознавче дослідження, складене 08 лютого 2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1509 від 08 лютого 2018 року власнику автомобіля OPEL VIVARO державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді 03 грудня 2017 року, у розмірі 1500 грн.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом першої інстанції встановлено, що 03 грудня 2017 року о 14:07 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Renault Symbol" державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Центральній в с. Суховерхів, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки "Opel Vivaro", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 листопада 2017 року № АК/7208230 (а.с.11).

Постановою Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 27 грудня 2018 року кримінальне провадження за № 0000721 закрито, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 в даному кримінальному провадженні не може являтись потерпілою стороною, оскільки останній через свою вину спричинив собі тілесні ушкодження.(а. с. 20-23)

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, однак адміністративну справу щодо нього за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. (а.с.18-19).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 42-1509 від 08 лютого 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Opel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 133 363 грн. 98 коп. (а.с.25-30).

Згідно із актом прийому-передачі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 08 лютого 2018 року, загальна вартість робіт з незалежної оцінки становить 1500 грн. (а.с.17).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області у цивільній справі №718/2330/19 від 13 серпня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 33 363 грн. 98 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 витрати за проведене експертного товарознавчого дослідження у розмірі 1500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.103-110).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» скасувано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія « Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовлено (а.с.111-116).

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою, про відшкодування збитків понесених в результаті вчинення ОСОБА_2 правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме відшкодувати майнову шкоду, нанесеному його автомобілю марки OPEL VIVARO д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкоджень при ДТП 03.12.2017 року в розмірі 100 000 грн. у строк сім робочих днів (а.с.14-15).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На підставі частини 1статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, законодавець пов`язує покладення відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, з наявністю вини заподіювача.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зіст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Згідно із статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону- Моторне (транспортне) страхове бюро України) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1.статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15 (провадження № 14-176цс18) зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин до страхувальника можна пред`явити вимогу про відшкодування майнової шкоди лише після сплати страховиком суми страхового відшкодування, передбаченої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або у разі відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Водночас відповідальність з виплати завданої майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у винної особи настає у разі правомірної відмови у виплаті страхового відшкодування страховиком, наявності різниці між завданою майновою шкодою та сумою страхового відшкодування, встановленої полісом страхування.

У підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до підпунктів 37.1.1, 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19) та від 22 квітня 2021 року у справі № 754/5626/19 (провадження № 61-2061св20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 65/4621/16-к, провадження № 13-24кс19 зазначила таке. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року встановлено, що страховий випадок (дорожньо-транспортна пригода) стався 03 грудня 2017 року. 26 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з поясненнями потерпілого щодо вказаної дорожньо-транспортної пригоди, однак заяву про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в межах річного строку не подавав.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в межах річного строку.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено здійснення страховиком виплати страхового відшкодування на підставі пояснень потерпілого.

Даний позов ОСОБА_1 пред`явлено до суду 22 серпня 2019 року, тобто також поза межами установленого законом річного строку.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 втратив право звернення до страхової компанії на отримання страхового відшкодування, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до завдавача шкоди ОСОБА_2 .

Щодо підстав для закриття провадження у справі

За змістом висновку, зробленого у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-899цс16, закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені частиною першою статті 255 ЦПК України та є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип остаточності рішень суду і юридичної визначеності (принцип res judicata).

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») від 28 жовтня 1999 року (п. 61).

У будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тотожними є позови, у яких співпадають суб`єктний склад, предмет і підстава позову.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-79цс15.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Предмет позову, тобто матеріально-правовою вимогою ОСОБА_1 , стосовно якої він просив ухвалити судове рішення у цій справі є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалося заподіяння ОСОБА_2 матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та наявність рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 серпня 2020 року, постанови Чернівецького апеляційної суду від 04 листопада 2020 року, яким відмовлено у позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

До матеріалів справи приєднано рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 серпня 2020 року у справі № 718/2330/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» з участю третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Зі змісту рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 серпня 2020 року у справі № 718/2330/19 року предметом позову ОСОБА_1 є стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, з ОСОБА_2 в сумі 33 363 грн., з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в сумі 100000 грн., моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в сумі 20000 грн. солідарно.

Підставою позову ОСОБА_1 зазначалося невиконання Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» зобов`язання за полісом Приватного акціонерного товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 листопада 2017 року № АК/7208230, виданого ОСОБА_2 .

Отже предмет та підстави позову у справі, яка розглядається, та у справі у справі № 718/2330/19 є різними.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про нетотожність позовів та відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З огляду на наведене, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 23 вересня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді А.І. Владичан

М.І. Кулянда