Справа № 750/5367/21
Провадження № 2/750/1522/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Гаценка О.О., Малая А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с та н о в и в:

20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління», Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія», в якому просить:

- стягнути з Виконавчого комітету Чернігівської міської ради 15000 грн. моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних нормативно-правових актів, що були визнані судом протиправними і нечинними при розгляді адміністративної справи № 620/5022/20 та були підписані посадовою особою виконавчого комітету Чернігівської міської ради;

- стягнути з Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради 10000 грн. моральної шкоди, завданої працівниками комунального підприємства під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» 10000 грн. моральної шкоди та 1850 грн. майнової шкоди, завданої працівником вказаного підприємства під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 30 травня 2018 року позивачу через наявну хворобу була безтерміново встановлена І-Б група інвалідності, а тому він проходить лікування (медичні процедури) в Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна лікарня» три рази на тиждень по 4 години - з 13.00 до 17.00 години. Позивач, як особа з інвалідністю І групи, відповідно до закону має право на безкоштовний проїзд у пасажирському міському транспорті за наявності посвідчення чи довідки. 27 жовтня 2020 року відбулось засідання міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради, на якому було прийняте рішення, відображене в пункті 3 Протоколу № 38 засідання даної комісії, яким з 28 жовтня 2020 року було вирішено тимчасово обмежити перевезення пільгових категорій громадян в робочі дні з 06:00 до 09:00 години та з 16:00 до 19:00 години (до закінчення розпочатих рейсів) і здійснювати перевезення згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. 13 листопада 2020 року відбулось чергове засідання міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради, рішення якої були оформлені Протоколом засідання комісії № 41, пунктом 4 якого, зокрема, було вирішено внести зміни в пункт 3 Протоколу № 38 від 27 жовтня 2020 року та викласти його в наступній редакції: «Тимчасово обмежити пільгове перевезення громадян, що мають на це право, в робочі дні з 06.00 до 09.00 години та з 16.00 до 18.00 години. Виключення зробити лише у відношенні дітей, що мають право на пільговий проїзд громадським транспортом. В зазначені години перевезення громадян здійснювати згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. Термін: з 16 листопада 2020 року». Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в справі № 620/5022/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту (пунктів протоколів) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним і нечинним пункт 3 протоколу № 38 засідання Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради від 27 жовтня 2020 року, яким з 28 жовтня 2020 року вирішено тимчасово обмежити перевезення пільгових категорій громадян в робочі дні, з 06:00 до 09:00 години та з 16:00 до 19:00 години (до закінчення розпочатих рейсів) та здійснювати перевезення згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. Визнано протиправним і нечинним пункт 4 протоколу № 41 засідання Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради від 13 листопада 2020, яким пункт 3 протоколу № 38 засідання Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради від 27 жовтня 2020 року викладено в наступній редакції: «Тимчасово обмежити пільгове перевезення громадян, що мають на це право, в робочі дні, з 06:00 до 09:00 години та, з 16:00 до 18:00 години. Виключення зробити лише у відношенні дітей, що мають право на пільговий проїзд громадським транспортом. В зазначені години перевезення громадян здійснювати згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. Термін: з 16 листопада 2020 року». Під час дії рішень, які були визнані в судовому порядку протиправними (незаконними) і нечинними відбулись події, в результаті яких позивачу було завдано шкоди, як моральної, так і матеріальної. Зокрема, 29 жовтня 2020 року, ввечері, після медичної процедури, яку проходить позивач в лікарні, він на зупинці «Ремзавод» сів у тролейбус № 468 Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління», що слідував за маршрутом № 9-А, та пред`явив кондуктору цього тролейбуса посвідчення особи з інвалідністю, що дає право на пільговий проїзд в міському транспорті. У відповідь позивач отримав від кондуктора вимогу про оплату проїзду в розмірі 5 гривень на підставі постанови № 3 від 28 жовтня 2020 року. Після відмови позивача оплатити проїзд, кондуктор тролейбуса почав його ображати та говорити принизливі слова. Зокрема, кондуктор почав намагатися виштовхати позивача з тролейбуса силою, потім сказав водію зупинити тролейбус на зупинці «вул. Громадська», після чого кондуктор зателефонував в поліцію, а після виклику наряду поліції, знаходячись на зупинці громадського транспорту, крутив пальцем біля скроні, кричав про те, що він не має жодного права на пільговий проїзд в тролейбусі, тощо. Вказане відбувалося на очах людей, які знаходились в салоні даного тролейбуса, а також на зупинці громадського транспорту. Після цього конфлікту, в позивача підвищився тиск та з`явився головний біль. Позивач, розуміючи, що такі стресові ситуації негативно позначаються на його фізичному і психічному стані, намагався, по можливості, їх уникати: або повертався додому після процедур пішки, якщо на вулиці було не дуже холодно та якщо процедура пройшла без побічних ефектів, або безцільно ходив по магазинам в районі «Ремзаводу», чекаючи настання 18.00 години вечора, адже після 18.00 год. він міг майже безконфліктно скористатися своїм законним правом на пільговий проїзд в міському пасажирському транспорті. Також, 02 лютого 2021 року, позивач, їдучи додому після лікарні, приблизно о 18 год. 12 хв., на зупинці «Ремзавод» сів в маршрутний автобус № 33 з державним номером НОМЕР_1 , який обслуговує Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» і пред`явив водію даного автобуса своє посвідчення особи з інвалідністю І-Б групи. Але, після пред`явлення документа, що дає право на пільговий проїзд, водій автобуса в грубій формі все одно почав вимагати оплати за проїзд, посилаючись на те, що він свій рейс розпочав до 18 год. 00 хв. і тому, враховуючи рішення міської влади, позивач має оплатити свій проїзд, або чекати наступного маршрутного автобусу. У відповідь на це, позивач пояснив водію, що останнім рішенням міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради було змінено з 16 листопада 2020 року часові рамки запровадженого обмеження прав пільгових категорій громадян і виключено з попереднього рішення слова «до закінчення розпочатих рейсів», а тому жодних підстав для відмови від пільгового перевезення у водія не було. Оскільки водій не назвав законних підстав для оплати проїзду, позивач запропонував викликати поліцію, на що водій почав ображати позивача, і коли позивач з увімкненим телефоном на зупинці громадського транспорту попросив його назватися і сказати, який перевізник обслуговує даний маршрут, водій почав спочатку йому погрожувати, а потім вдарив кулаком по телефону позивача, внаслідок чого той вдарився об дерев`яну перегородку між салоном і кабіною водія та у нього тріснуло скло екрану. Після цього, позивач викликав поліцію та повідомив про протиправні дії. Водій заблокував позивача в салоні автобуса, зачинивши його двері і відкрив їх тільки тоді, коли до автобусу під`їхав екіпаж патрульної поліції. Поліцейські з приводу інциденту ніяк не відреагували, а тому 23 лютого 2021 року на підставі заяви позивача було розпочате кримінальне провадження № 0000063 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України. Крім того, 16 березня 2021 року, після медичної процедури, яку проходить позивач, кондуктор Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» вимагав у позивача оплати проїзду, попри пред`явлене позивачем посвідчення особи з інвалідністю та рішення суду першої інстанції про визнання протиправними пунктів протоколів міської комісії щодо обмеження пільгових перевезень в міському пасажирському транспорті, посилаючись на те, що з 16.00 до 18.00 години усі мають оплачувати проїзд. При цьому, визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 15000 грн., які він просить стягнути з виконавчого комітету Чернігівської міської ради, є адекватним і справедливим, враховуючи, що прийняті рішення суперечили Конституції України і нормам законодавства України та беручи до уваги тривалість порушення прав незаконними рішеннями (з 28 жовтня 2020 року по 05 квітня 2021 року), під час дії яких позивачу було завдано душевних страждань і переживань, принижено честь та гідність, а також пошкоджено майно. Також, протягом 5 місяців всі спроби скористатися своїм законним правом супроводжувались конфліктними ситуаціями, приниженнями, образами з боку кондукторів і водіїв міського громадського транспорту, які відмовляли в реалізації законного права з посиланням на рішення міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, які були визнані незаконними. Крім того, для відновлення порушеного права позивачу довелось звертатися до суду. Протиправні дії кондуктора Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» при виконанні своїх трудових (службових) обов`язків в період дії незаконних (протиправних) рішень міської комісії полягали не лише в публічному приниженні честі та гідності, а й спричинили душевні страждання, призвели до надмірного хвилювання та стресу, що відобразилось на стані здоров`я (в позивача підвищився тиск і відповідно з`явився головний біль), а тому 10000 грн. є адекватним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди. Також, водієм автобусного маршруту, який обслуговує Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» була заподіяна позивачу не лише моральна шкода, яка полягала у приниженні честі і гідності та душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо нього і через пошкодження майна, яку позивач оцінює в розмірі 10000 грн., а й була завдана майнова шкода, яку він оцінює в розмірі вартості пошкодженого майна, адже мобільний телефон був придбаний позивачем 12 жовтня 2020 року за ціною 1850 грн., що підтверджується товарним і фіскальним чеками.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

У встановлений судом строк відповідач - Комунальне підприємство «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що жоден наявний у позовній заяві аргумент не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджує факт душевних страждань, надмірного хвилювання та стресу, головного болю, підвищення тиску чи іншого ушкодження здоров`я позивача. Кондуктор тролейбуса № 468 виконував чинне, на момент 29 жовтня 2020 року, рішення Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради. Станом на 29 жовтня 2020 року відповідне рішення Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради не було зупинено чи скасовано судом, а тому підстави для цивільної відповідальності кондуктора та його роботодавця Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради відсутні. Крім того, наказом № 69-к від 22 квітня 2021 року кондуктор громадського транспорту Денисенко Юрій Петрович звільнений з підприємства за власним бажанням.

Також, в установлений судом строк відповідач - Виконавчий комітет Чернігівської міської ради подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не приймались рішення, які судом були визнані протиправними, а такі рішення приймалися Міською комісією з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради, а отже відсутні підстави, які є необхідною умовою для застосування норм статей 1173-1175 Цивільного кодексу України щодо відшкодування виконавчим комітетом Чернігівської міської ради шкоди. Крім того, відповідач не погоджується із твердженням позивача про те, що повинен відшкодувати шкоду, оскільки комісія з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради діє при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради. Виконавчий комітет Чернігівської міської ради лише утворив комісію відповідно до вимог чинного законодавства, проте остання не підзвітна, непідконтрольна та не перебуває у підпорядкуванні виконавчого комітету Чернігівської міської ради, у своїй діяльності комісія не керується рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради, а отже виконавчий комітет Чернігівської міської ради не має жодного впливу на прийняття комісією рішень і не наділений повноваженнями скасовувати рішення даного органу. Крім того, саме комісія здійснює координацію органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, а її рішення є обов`язковими для виконання органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, розташованими на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Розмір моральної шкоди є необґрунтованим, а позивач необґрунтовано застосував при визначенні розміру шкоди аналогію із санкцією за вчинення кримінального правопорушення. Також, матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджує факт душевних страждань, надмірного хвилювання та стресу, підвищення тиску, головного болю у позивача чи іншого ушкодження його здоров`я.

Позивач відповіді на відзиви не подав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті на 16 вересня 2021 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. При цьому, додатково вказав, що внаслідок прийняття рішень, які визнані в судовому порядку незаконними, він зазнав душевних страждань, вимушений був чекати на морозі після процедур, які проходить в лікарні, настання 18.00 год. для того, щоб уникнути конфліктних ситуацій, які виникали, що в свою чергу призводило до незручностей та зміни звичного способу життя.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві.

Представник відповідача - Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями кондуктора та заподіяною моральною шкодою. Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на те, що саме дії кондуктора призвели до моральних страждань позивача.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 травня 2018 року встановлена І група інвалідності, що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 19).

На засіданні Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради, яке відбулося 27 жовтня 2020 року, було прийнято рішення, оформлене протоколом № 38 від 27 жовтня 2020 року, зокрема, пунктом 3 якого, вирішено з 28 жовтня 2020 року тимчасово обмежити перевезення пільгових категорій громадян в робочі дні, з 06:00 до 09:00 години та з 16:00 до 19:00 години (до закінчення розпочатих рейсів) та здійснювати перевезення згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом.

Пізніше на засіданні Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради, що відбулося 13 листопада 2020 року, прийнято рішення, оформлене протоколом № 41 від 13 листопада 2020 року, зокрема, пунктом 4 якого, у зв`язку зі складнощами, які виникли в роботі міського громадського транспорту із-за значної кількості захворівших водіїв та кондукторів, неможливості в повній мірі забезпечити перевезення мешканців міста особливо в пікові години за нормами протиепідемічних заходів у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції, внесено зміни в пункт 3 протоколу № 38 від 27 жовтня 2020 року та викладено його в наступній редакції: «Тимчасово обмежити пільгове перевезення громадян, що мають на це право, в робочі дні, з 06:00 до 09:00 години та, з 16:00 до 18:00 години. Виключення зробити лише у відношенні дітей, що мають право на пільговий проїзд громадським транспортом. В зазначені години перевезення громадян здійснювати згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. Термін: з 16 листопада 2020 року».

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради про визнання протиправними та скасування вказаних рішень.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в справі № 620/5022/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним і нечинним пункт 3 протоколу № 38 засідання Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради від 27 жовтня 2020 року, яким з 28 жовтня 2020 року вирішено тимчасово обмежити перевезення пільгових категорій громадян в робочі дні, з 06:00 до 09:00 години та, з 16:00 до 19:00 години (до закінчення розпочатих рейсів) та здійснювати перевезення згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. Визнано протиправним і нечинним пункт 4 протоколу № 41 засідання Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради від 13 листопада 2020 року, яким пункт 3 протоколу № 38 засідання Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради від 27 жовтня 2020 року викладено в наступній редакції: «Тимчасово обмежити пільгове перевезення громадян, що мають на це право, в робочі дні, з 06:00 до 09:00 години та, з 16:00 до 18:00 години. Виключення зробити лише у відношенні дітей, що мають право на пільговий проїзд громадським транспортом. В зазначені години перевезення громадян здійснювати згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. Термін: з 16 листопада 2020 року». Зобов`язано Виконавчий комітет Чернігівської міської ради опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому був або мав бути офіційно оприлюднений нормативно-правовий акт, невідкладно, після набрання рішенням законної сили.

Вказаним рішенням, зокрема, було встановлено, що спірними пунктами 3, 4 рішення Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради, оформлених протоколами від 27 жовтня 2020 року № 38 та від 13 листопада 2020 року № 41, фактично обмежено, гарантоване Законом № 875-ХІІ, право позивача на пільговий проїзд громадським транспортом (звужено обсяг шляхом встановлення на невизначений строк часових рамок дії пільг протягом доби), як особи, що має право на пільги, встановлені Законом №875-ХІІ, тому ці рішення є протиправними, як такі, що суперечать Конституції України, гарантіям, змісту і спрямованості діяльності держави, визначеним у Конституції України та не узгоджуються із завданнями та повноваженнями, наданими цьому органу в умовах надзвичайної ситуації.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року залишено без задоволення. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту протоколу - залишено без змін (а.с. 20-29).

Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У період дії вказаних рішень Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради позивач три рази на тиждень проходив у Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна лікарня» медичні процедуди, у зв`язку з чим їздив до лікарні, користуючись громадським транспортом.

Відповідно до інформації Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 23 листопада 2020 року № Г-95зі/124/16/01, наданої на запит позивача, 29 жовтня 2020 року в період часу між 18:00 та 19:00 на спецлінію «102» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшло два повідомлення від кондуктора, а саме: 29 жовтня 2020 року о 18:25 від заявника, який представився кондуктором тролейбусу № 468, за маршрутом 9-А, з приводу відмови оплати за проїзд пасажиром даного тролейбуса, оскільки пільги скасовані. Звернення зареєстровано в журналі єдиного обліку Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за № 54567 від 29 жовтня 2020 року та 29 жовтня 2020 року о 18:26 з приводу відміни виклику, оскільки проїзд було оплачено. Звернення приєднано до попередньої події, зареєстрованої в журналі єдиного обліку Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за № 54567 від 29 жовтня 2020 року (а.с. 36).

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Чернігівської місцевої прокуратури щодо вчинення самоправства водієм автобусу № 33, державний номерний знак НОМЕР_1 , що мало місце 02 лютого 2021 року під час перевезення позивача. На підставі заяви позивача було розпочате кримінальне провадження № 0000063 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального Кодексу України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24 лютого 2021 року (а.с. 46, 47).

Крім того, з листа Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області від 19 березня 2021 року № Г-96еп/41/22/01-2021 вбачається, що заяви позивача в частині можливих неправомірних дій поліцейських УПП в Чернігівській області ДПП, що мали місце 02 лютого 2021 року, в межах компетенції розглянуті згідно із вимогами Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС від 15 листопада 2017 року № 930. За результатами перевірки, опитавши поліцейських, дослідивши відеоматеріали портативного відеореєстратора поліцейських, а також відеозаписи, розміщені за вказаним у заявах посиланням, в діях поліцейських вбачаються ознаки вчинення ними дисциплінарного проступку. Наказом УПП в Чернігівській області ДПП від 19 березня 2021 № 71 призначене службове розслідування (а.с. 48).

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною першою статті 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до пунтку 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пунткі 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оглянувши відеозаписи, надані позивачем, та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у зв`язку з прийняттям Міською комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради вказаних рішень, які визнані в судовому порядку протиправними та нечинними, позивач зазнав порушень (обмежень) його прав та поніс моральні страждання.

Зокрема, суд взяв до уваги те, що позивач є особою з інвалідністю І групи та в період дії вказаних рішень проходив медичні процедуди за призначенням лікарів, у зв`язку з чим їздив до лікарні, користуючись громадським транспортом. Оскільки медичні процедури у позивача закінчувалися о 17.00 год., він, після їх проходження, у холодну пору року вимушений був або повертався додому пішки або, щоб доїхати додому, чекати настання 18.00 год. для того, щоб уникнути конфліктних ситуацій, які виникали щодо оплати проїзду. Також, позивач був вимушений звертатися за захистом своїх прав до суду, затрачати час на участь у судових засіданнях, що вимагало від нього додаткових зусиль щодо організації свого повсякденного життя та змін в побуті. Вказані обставини призвели до душевних хвилювань, стресу, незручностей, непорозумінь з працівниками та пасажирами громадського транспорту, порушення нормальних життєвих зв`язів та зміни звичного способу життя і завдали позивачу моральної шкоди.

При цьому, враховуючи, що Міська комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради не є юридичною особою та відповідно до норм статей 47, 48 ЦПК України не може бути стороною у справі, оскільки не наділена цивільною процесуальною дієздатністю, а тому саме Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган, який утворив таку комісію, має відповідати за шкоду, заподіяну позивачу незаконними рішеннями цієї комісії.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує стан його здоров`я, вимушені зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає достатнім відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Водночас, суд не знаходить підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» на користь позивача майнової шкоди, завданої у зв`язку з пошкодженням телефону, оскільки позивачем належними, допустимими та достовірними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, не доведено факту її завдання.

Також, суд не знаходить підстав для стягнення з Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» на користь позивача моральної шкоди, оскільки працівники цих підприємств виконували свої посадові обов`язки та чинні на той час рішення Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради, що розповсюджувалися на них, і які не були зупинені чи скасовані. Крім того, суд вважає, що конфліктні ситуації, що були у позивача з працівниками вказаних підприємств щодо оплати проїзду в період дії рішень виникали і пов`язані саме з прийняттям рішень Міською комісією з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради, які визнані в судовому порядку протиправними. Також, оскільки у судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами факту пошкодження майна позивача телефона, а тому підстав для стягнення моральної шкоди, яку зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна суд не знаходить.

За вказаних обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з Виконавчого комітету Чернігівської міської ради належить стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10, 12, 13, 81, 83, 133, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 3000 грн. (три тисячі гривень) у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь держави 908 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, місцезнаходження: вул. Магістратська, 7, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи 04062015.

Відповідач - Комунальне підприємство «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, 50-б, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи - 03328681.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівська автомобільна компанія», місцезнаходження: пр-т Перемоги, 125, кв. 7, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи - 32194814.

Повний текст рішення складено 23.09.2021.

Суддя