Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 727/5706/20

провадження № 61-16727св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернівецька обласна рада,

третя особа - Конкурсна комісія з проведення конкурсу на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр»,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 та Чернівецької обласної ради на постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у складі колегії суддівПоловінкіна Н. Ю., Височанської Н. К., Кулянди М. І.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Чернівецької обласної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» про зобов`язання призначити на посаду та укладення контракту.

Позов мотивовано тим, що рішенням конкурсної комісії на заміщення вакантної посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», оформленим протоколом № 1 від 6 квітня 2020 року, оприлюднено текст оголошення про проведення конкурсу.

Рішенням конкурсної комісії, оформленим протоколом № 2 від 24 квітня

2020 року, допущено ОСОБА_1 до участі у конкурсі на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр».

Рішенням конкурсної комісії, оформленим протоколом № 3 від 27 квітня

2020 року, визнано переможцем конкурсу на зайняття посади генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» ОСОБА_1 , рекомендовано сесії Чернівецької обласної ради призначити ОСОБА_1 на посаду генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» як переможця конкурсу і укласти контракт строком на 5 років.

Керівником органу управління (Чернівецькою обласною радою) рішення про призначення його на посаду не прийнято, контракт строком на 5 років протягом одного місяця з дня визначення переможцем конкурсу не укладено, чим порушено його право на працю.

Ураховуючи викладене, просив зобов`язати голову Чернівецької обласної ради призначити його на посаду генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» та укласти контракт строком на 5 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 серпня 2020 року позов задоволено, зобов`язано голову Чернівецької обласної ради або виконуючого обов`язки голови Чернівецької обласної ради призначити ОСОБА_1 на посаду генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр» як такого, що обраний переможцем конкурсу, та укласти з ОСОБА_1 контракт строком на п`ять років.

Суду першої інстанції керувався положеннями статей 19, 43 Конституції України, пунктами 4, 5, 24, 27, 34, 38 Порядку проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1094, частиною другою статті 10, частиною третьою статті 24, пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» та зазначив, що підлягає захисту право ОСОБА_1 на працю, порушено порядок призначення ОСОБА_1 на посаду генерального директора обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», оскільки не прийнято у встановлений строк рішення про призначення його на посаду та не укладено контракт строком на п`ять років.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 серпня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки відбувається припинення юридичної особи комунальної установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» шляхом приєднання до новоствореного обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський клінічний онкологічний центр», на час такої реорганізації контракт між Чернівецькою обласною радою (органом управління), Департаментом охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації (галузевим органом управління) та ОСОБА_2 про призначення на посаду головного лікаря комунального установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» від

09 жовтня 2017 року є чинним. Посада головного лікаря комунального установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» є тотожною посаді генерального директора, тому ОСОБА_2 має право на продовження трудових відносин з новоствореним обласним комунальним некомерційним підприємством «Буковинський клінічний онкологічний центр».

Отже, суд першої інстанції вирішив питання про права та інтереси ОСОБА_2 , пов`язані із продовження трудових відносин головного лікаря з новоствореним обласним комунальним некомерційним підприємством «Буковинський клінічний онкологічний центр».

Суд першої інстанції не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі, не роз`яснив право залучити до участі у справі співвідповідачем голову Чернівецької обласної ради, а суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача,

а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, передбачених ЦПК України, позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача голову Чернівецької обласної ради.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що 16 вересня 2020 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 06 серпня 2020 року, з пропущенням 30 денного строку.

Суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 липня

2018 року у справі № 727/6552/15-ц, у постанові Верховного Суду від 27 лютого

2019 року у справі № 175/1057/17-ц, чим допустив неправильне застосування судом норм матеріального права та порушив норми процесуального.

Апеляційний суд виходив з того, що рішенням суду першої інстанції порушено права та законні інтереси ОСОБА_2 як колишнього (до реорганізації) головного лікаря, посада якого тотожна посаді генерального директора

в новоствореній медичній установі, а тому мав право звернення до суду

з апеляційною скаргою. В порушення статті 264 ЦПК України суд апеляційної інстанції не встановив належними доказами чи мали місце обставини на які посилається апелянт ОСОБА_2 , при тому що на час оголошення позивача переможцем конкурсу право на працю ОСОБА_2 було забезпечено. За письмовою заявою ОСОБА_2 від 01 квітня 2020 року наказом № 82-ПВ від

01 квітня 2020 року здійснено його переведення з посади головного лікаря

КУ «Чернівецький обласний онкологічний диспансер» на посаду начальника структурного підрозділу пухлин молочної залози ОКНП «Буковинський клінічний онкологічний центр». Тому на час подання апеляційної скарги ОСОБА_2 не перебував на посаді головного лікаря медичного закладу, а реалізував своє право на працю на іншій посаді, власноручно написавши про це заяву.

У грудні 2020 року Чернівецька обласна рада звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що 16 вересня 2020 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від

06 серпня 2020 року з пропущенням строку, які встановленого статтею 354 ЦПК України, без клопотання про поновлення цього строку. Тому якщо суд розглянув справу без вирішення питання щодо його поновлення, таке рішення не може вважатися законним за будь-яких інших умов.

За висновком суду трудові права ОСОБА_2 як головного лікаря комунальної установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» були порушені у зв`язку з не переведенням на посаду генерального директора

в новостворену медичну установу «Буковинський клінічний онкологічний центр», а тому останній мав право звернення до суду з апеляційною скаргою. Однак обласна рада вважає, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі розгляду справи, що стало підставою для прийняття неправосудного рішення, оскільки предметом розгляду судом першої інстанції було питання призначення на посаду генерального директора «Буковинський клінічний онкологічний центр» ОСОБА_1 .

Перетворенням юридичної особи згідно зі статтею 108 ЦК України є зміна її організаційно-правової форми. Однак Чернівецька обласна рада не реорганізувала шляхом перетворення медичну установу, а створила нову юридичну особу (некомерційне підприємство), після чого шляхом приєднання до новоствореної юридичної особи приєднала іншу комунальну установу. Тобто дві окремі юридичні особи існували абсолютно окремо протягом 3-х місяців.

В даному випадку посада генерального директора «Буковинський клінічний онкологічний центр» після закінчення реєстраційних процедур стає вакантною.

Суд апеляційної інстанції при прийнятті свого рішення посилався на Методичні рекомендації з питань перетворення закладів охорони здоров`я з бюджетних установ у комунальні комерційні підприємства від 14 лютого 2018 року, в яких передбачено, що ці Методичні рекомендації прийняті для регулювання процесу реорганізації шляхом перетворення закладів охорони здоров`я. Однак вони не поширюють свою дію на процеси реорганізації, які здійснюються шляхом виділу, злиття чи приєднання, а тому неможливо в даному випадку використовувати ці Методичні рекомендації як правову основу аргументації «протизаконності дії та рішень обласної ради».

Після створення нової юридичної особи «Буковинський клінічний онкологічний центр» виникла необхідність обрати генерального директора вже нової юридичної особи на конкурсі в порядку передбаченому чинним законодавством, оскільки відповідно до частини десятої статті 16 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачений конкурсний механізм відбору генерального директора у новостворену установу.

Чернівецька обласна рада повністю дотрималася та виконала норми трудового законодавства, оскільки під час реорганізації шляхом приєднання комунальної медичної установи «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер»

в обласне комунальне некомерційне підприємство «Буковинський клінічний онкологічний центр» ОСОБА_2 був переведений на нове підприємство на ту

ж посаду головного лікаря, яку він обіймав до початку процесу реорганізації та продовжував працювати і отримувати заробітну платню, а тому трудові права апелянта не є порушеними. У зв`язку зі створенням посади генерального директора, головний лікар «Буковинський клінічний онкологічний центр» за своїми посадовими обов`язками перестав виконувати адміністративно- розпорядчі функції, оскільки це передбачено наказом МОН від 31 жовтня

2018 року № 1977 «Про внесення змін до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» Випуск 78 «Охорона здоров`я».

Крім того, апелянт не подавав документи та не брав участь у конкурсі на заміщення вакантної посади генерального директора, хоча мав не це право.

В апеляційні скарзі апелянт посилається на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 640/5556/19 в якому способом захисту порушеного права в подібних правовідносинах являлось звернення до адміністративного суду

з адміністративним позовом до конкурсної комісії про скасування рішень про проведення конкурсу та про скасування результатів конкурсу на заміщення вакантних посад генеральних директорів новостворених обласних комунальних підприємств. Проте апелянтом жодного позову до адміністративного суду про скасування конкурсу та його результатів (що в даному випадку було

б правильним способом захисту порушеного права) не подавалось.

Оскільки ОСОБА_2 подано заяву від 01 квітня 2020 року на підставі якої згодом винесено наказ т.в.о. генерального директора № 82- ПВ від 01 квітня 2020 року про переведення ОСОБА_2 з посади головного лікаря

КУ «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» на посаду начальника структурного підрозділу «пухлин молочних залоз» та у зв`язку

з відсутністю в рішенні суду першої інстанції будь-яких висновків про права та обов`язки цієї особи, апеляційний суд повинен був закрити апеляційне провадження у даній справі.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу Чернівецька обласна рада, в якому просить оскаржене судове рішення залишити без змін,

а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на безпідставність її вимог.

Відзив мотивований тим, що Чернівецька обласна рада не визнавала позовні вимоги ОСОБА_1 , тому є очевидним, що вона зловживає своїми процесуальними правами оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції, яким фактично вимоги Чернівецької обласної ради як відповідача задоволено.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу

ОСОБА_1 , в якому просить оскаржене судове рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відзив мотивований тим, що зобов`язавши Чернівецьку обласну раду призначити на посаду та укласти контракт з ОСОБА_1 суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження Чернівецької обласної ради. Повноваження щодо прийняття рішень про укладення контрактів з керівниками комунальних закладів належать виключно органу місцевого самоврядування

і не можуть бути замінені рішенням будь-якого іншого органу.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою Чернівецької обласної ради.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постановах Верховного Суду від 04 липня2018 року у справі № 727/6552/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 175/1057/17-ц).

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 липня

2018 року у справі № 727/6552/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі

№ 911/2635/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 175/1057/17-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 640/5556/19).

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 227/2835/16-ц (провадження № 61-46717св18) зазначено, що «у постанові Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи,

а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня

2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі

у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі, що переглядається, спір виник між фізичною особою, яка претендує на зайняття посади керівника комунального некомерційного підприємства за результатом конкурсу та органом місцевого самоврядування, до компетенції якого належить прийняття рішення про таке призначення.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, що не була залучена до участі у справі, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів учасників справи, зокрема щодо відсутності у ОСОБА_2 підстав претендувати на посаду генерального директорановоствореного комунального підприємства, який участі у конкурсі на зайнятті цієї посади не брав, відповідний конкурс у встановленому порядку не оспорював, та не з`ясував, про які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 прийняв рішення суд першої інстанції, тому зробив передчасний висновок про його скасування та відмову в задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки аналіз матеріалів справи свідчить, що повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 06 серпня 2020 року складено 10 серпня 2020 року, апеляційну скаргу подано заявником через суд першої інстанції

09 вересня 2020 року, тобто у межах строку, визначеного частиною першою статті 354 ЦПК України (а. с. 127-133 т. 1).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу,

а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 227/2835/16-ц (провадження № 61-46717св18), дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Чернівецької обласної ради задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року скасувати.

Справу № 727/5706/20 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Чернівецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов