Дата документу 30.09.2021
Справа № 501/1174/21
30 вересня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» про стягнення коштів,-
ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому просить:
В подальшому виконавчий лист по справі повернутий стягувачу у зв`язку з накладенням мораторію на реалізацію предмета стягнення.
Позивач, посилаючись на норми ст.352 ЦК України вважає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем перед ним грошового зобов`язання, у нього виникло право на стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків, оскільки у разі порушення основного зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.
Також позивач, в обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди, вказує, що неправомірна поведінка відповідача по відношенню до сплати боргових зобов`язань є неприпустимою, позивачу 15 років не повертаються належні його кошти, які він заробив чесною працею, а тому розмір моральної шкоди є абсолютно обґрунтованим.
Представник позивача надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи (а.с.24,26,28), про причини неявки суду не сповістив, відзив на позов не надав.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановою державного виконавця від 29.03.2021 року було відкрито виконавче провадження №64927757 з примусового виконання судового наказу №2н-2361/08 від 11.08.2011, що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.6).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Загальне поняття зобов`язання та підстави його виникнення містяться у ст.509 ЦК України.
Згідно з ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Поняття грошове зобов`язання визначено ст.3 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення грошових зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Грошові зобов`язання можуть виникати із договорів та інших правочинів, внаслідок завдання матеріальної (майнової) та моральної шкоди, у разі безпідставно набутого майна та у випадку трансформації зобов`язання в грошове шляхом присудження до виплати грошової компенсації за рішенням суду (ч.5 ст.11 ЦК України).
В правовій системі України: законодавстві, судовій практиці та науковій доктрині, грошові зобов`язання виділяються в самостійну категорію і регулюються нормами права, які застосовуються до даного виду зобов`язань.
Відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання передбачена ст.625 ЦК України.
За правилами ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення основного зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення основного зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Такі висновки щодо відповідальності з підстав ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про присудження грошової компенсації, викладені в постановах ВСУ від 01.10.2014 року по справі № 6-113цс14, від 30.03.2016 року по справі № 5-86кз 16, від 06.07.2016 року, № 6-194цс15.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем порушено основне зобов`язання (щодо виплати позивачу заробітної плати), прострочено його виконання, то він, згідно вимог ст.625 ЦК України, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.
Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, то суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Також, задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд керується наступним.
Згідно ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної коди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Суд вважає очевидним, що неправомірні дії відповідача безумовно призвели до моральних страждань позивача, тому вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню.
Суд звертає увагу, що оскільки відповідач який належним чином був повідомлений про судовий розгляд справи, відзив на позов не надав, тобто відповідач не спростував обставин зазначених у позові, тому суд виходячи з наявних матеріалів справи, доказів, пояснень позивача вбачає, що права позивача були порушені відповідачем, а тому права позивача повинні бути відновлені шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції від 13.04.2021 року (а.с.1) позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1969,00 грн.
Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1969,00 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» про стягнення коштів, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя