Справа № 183/1812/18
№ 2/183/89/21

У Х В А Л А
13 вересня 2021 року
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.
розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки, -
02 квітня ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні присадибною земельною ділянкою, встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), відшкодування завданої моральної шкоди.
Ухвалою суду від 03 квітня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків.
10 квітня 2018 року на виконання даної ухвали ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в новій редакції, в якому просила суд:
-припинити порушення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 права ОСОБА_1 на користування, володіння та розпорядження земельною ділянкою, що була передана за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2008 року, на житло і на особисте (приватне) життя;
-відновити право ОСОБА_1 на користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою, що була передана за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2008 року;
-визначити координати точок поворотів та чіткі лінії розмежування і встановити межі між земельними ділянками в натурі (на місцевості), а саме: садибами АДРЕСА_1 , і суміжною з цими ділянками земельною ділянкою, що знаходиться за адресою садиби ОСОБА_1 і належить ОСОБА_6 ;
-відшкодувати солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.
Ухвалою суду від 10 квітня 2018 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 15 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про закриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 17 січня 2019 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 14 травня 2019 року провадження у справі відновлено у зв`язку із знаходженням висновку експерта.
Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року відповідачу ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді, зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді.
Ухвалою судді від 31 жовтня 2019 року відповідачу ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді.
Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі № 183/3946/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання незаконними та скасування державних актів про право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка перебуває в провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
21 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні присадибною земельною ділянкою, встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), відшкодування завданої моральної шкоди.
11 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи Реєстраційна служба Новомосковського міськрайонного управління юстиції, Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про скасування запису про проведену державну реєстрацію та реєстрацію права власності, в якому просила суд:
-скасувати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_2 від 26.12.2008 року, реєстраційний номер 19664197, що було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко О.М. за реєстровим № 2-7021 (нотаріальний бланк серії ВМВ № 409106);
-зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на будинок літ.А, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 53,4 кв.мжитловою площею 29,0 кв.м та складається з: 1-передпокію, 2,3-кімнат, 5-санвузлу, 6-кухні з надвірними побудовами: Б-сараю саман, к-колодязя з/бет.кільця, я1-зливної ями бетон, 4-огорожі та цоколю з/бет.плити, 6-огорожі шифер, 7-воріт з хвірткою метал.
Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року у відповідності до приписів ст.ст. 193-194 ЦПК України зустрічна позовна заява повернута ОСОБА_2 з підстав пропуску строку для її подання.
29 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки, в якій просила суд:
10 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відмову від позову та закриття провадження у справі, наслідки відмови від позову, передбачені ст. 206 ЦПК України їй відомі та зрозумілі.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, згідно заяв просили розглянути дане клопотання без їх участі та провадження у справі закрити, наслідки відмови від позову, передбачені ст. 206 ЦПК України останнім відомі та зрозумілі.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника остання просила розглядати заяву без її участі, проти закриття провадження не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до приписів п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Крім того, частиною 1 статті 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно приписів частини 2 статті 206 ЦПК України, до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи необмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
На підставі п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Судом з`ясовано, що позивачу відомі та зрозумілі наслідки закриття провадження у зв`язку з відмовою від позову, відповідно до яких, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Оскільки відмова позивача від позову не порушує прав сторін, інших осіб, в зв`язку з чим, може бути прийнята судом.
Враховуючи наведене, провадження у справі належить закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Частиною 2 статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
В силу ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні положення законодавства містяться у ч. 1 ст. 142 ЦПК України.
Враховуючи наведене, з Державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.
Крім того, представник відповідача ОСОБА_7 подала до суду заяву про відшкодування з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 16 800,00 грн., мотивуючи її тим, що відповідач ОСОБА_2 змушена була витрачати свої кошти на правову допомогу задля захисту своїх прав та інтересів у зв`язку з неправомірними діями позивача ОСОБА_1 та її представника, які виразилися у: зверненні до суду з безпідставним позовом, який неодноразово уточнювався; зокрема затягуванням розгляду даної справи, заявляла необґрунтовані клопотання підчас її розгляду. На підтвердження понесення витрат надала договір про надання правової допомоги № 69 від 20.08.2019 року; додаткову угоду № 69 до договору про надання правової допомоги від 20.08.2019 року; акт приймання-передачі від 09.06.2021 року; розписку адвоката про отримання гонорару в сумі 8000,00 грн., датованої від 20.08.2019 року; розписки за судові засідання по 800,00 грн. за кожне, а саме за: 25.10.2019 р.; 28.10.2019 р.; 06.04.2020 р.; 27.05.2021 р.; перекази через мобільний додаток ПриватБанк від: 04.02.2020 р. на суму 800,00 грн.; 25.06.2020 р. на суму 800,00 грн.; 22.09.2020 р. на суму 800,00 грн.; а також квитанції ПриватБанку від 04.03.2021 р. на суму 800,00 грн. та від 11.05.2021 р. на суму 400,00 грн., що разом складає 14 600,00 грн.
В свою чергу, позивач ОСОБА_1 та її представник в своїй заяві заперечували проти стягнення з позивача витрат на правову допомогу в зазначеному вище розмірі, вважають їх завищеними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, наполягали на відмові в їх відшкодуванні, оскільки стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів про оплату наданих послуг, а саме: додані розписки та квитанції не підтверджують понесення відповідачем ОСОБА_2 даних витрат за договором про надання правової допомоги саме у цій справі, оскільки останній надаються послуги її представником по іншим справам, що перебувають у провадженні цього суду, стороною у справі в яких є також позивач ОСОБА_1 .Просили звернути увагу на те, що сторона відповідача просить стягнути витрати на адвоката за участь представника в судових засіданнях, які судом не здійснювались, а саме: 25.10.2019 р., 06.04.2020 р., 07.05.2020 р., 27.05.2021 р. та 25.06.2021 р. Сторона позивача вказує на те, що з їх боку відсутні будь-які свідомі недобросовісні дії, які свідчать про зловживання процесуальними правами, що могло б було підставою для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу. Наголошують на тому, що саме стороною відповідача були здійснені дії на затягування розгляду справи шляхом заявлення необґрунтованих клопотань, в т.ч. відвід судді, зокрема відкладення розгляду справ, подання зустрічного позову тощо.
Суд, розглянувши заяву представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
На підставі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно приписів ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок про те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц зроблений висновок про те, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 301/1894/17.
Так, представником відповідача надано акт приймання-передачі від 09.06.2021 року про надані послуги відповідно до договору правової допомоги № 69 від 20.08.2019 року, зі змісту якого вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Іваненковою Н.М. надані наступні послуги із зазначенням витраченого часу, а саме: 1) первинна консультація з приводу отриманої позовної заяви клієнтом разом з додатками, аналіз документів 4 год; 2) аналіз законодавства 8 год.; 3) ознайомлення з матеріалами справи 1,5 год.; 4) аналіз документів, що містяться в матеріалах справи 1,5 год.; 5) підготовка заяви про відвід судді 3 год.; 6) підготовка заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою представника відповідача 40 хв.; 7) підготовка заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою представника відповідача від ОСОБА_2 20 хв.; 8) підготовка заяви на заперечення клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі 1,5 год.; 9) підготовка заяви про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку 40 хв.; 10) підготовка заяви щодо здійснення листування із відповідачем ОСОБА_2 та її представником 3 год.; 11) підготовка заяви про підтримання раніше поданої заяви про заперечення щодо зупинення провадження по справі 20 хв.; 12) підготовка заяви про видачу копії ухвали про відмову у зупиненні провадження по справі 20 хв.; 13) підготовка заяви про долучення документів до матеріалів справи 20 хв.; 14) підготовка заяви про відкладення розгляду справи 20 хв.; 15) підготовка відзиву на уточнену втретє позовну заяву із аналізом самої уточненої заяви 7 год.; 16) підготовка заяви про допит свідків 30 хв.; 17) підготовка заяви про видачу копії ухвали про відкриття провадження у справі 20 хв.; 18) підготовка відзиву на уточнений вчетверте позов із аналізом уточненої позовної заяви 3 год.; 19) підготовка заяви про долучення доказів щодо відсутності помилок у геометрії 1 год. із пошуком відповідних даних на Публічній кадастровій карті України; 20) підготовка заперечень на клопотання про витребування в з Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області відповідних доказів, вивчення клопотання сторони позивача 4 год.; 21) підготовка зустрічного позову 8 год.; 22) підготовка клопотання про долучення доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу 1,5 год.; 23) ознайомлення з матеріалами справи 1,5 год.; 24) виїзд та участь у судових засіданнях; 25) узгодження із клієнтом змісту усіх процесуальних документів по справі та стратегії ведення справи.
Представник відповідача у своїй заяві вказує на те, що вона брала участь в судових засіданнях, призначених на такі дати: 25.10.2019 р., 28.10.2019 р., 19.02.2020 р., 06.04.2020 р., 24.06.2020 р., 11.09.2020 р., 04.02.2021 р., 13.04.2021 р., 07.05.2021 р., 27.05.2021 р., 10.06.2021 р. та 25.06.2021 р.
В той же час, суд звертає увагу, що розгляд справи не здійснювався: 25.10.2019 р. - у зв`язку з перебуванням судді в кримінальній справі; 19.02.2020 р. у зв`язку з хворобою представника відповідача; 06.04.2020 р. у зв`язку із знаходженням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі; 07.05.2021 р. та 27.05.2021 р. ув`язку з неявкою сторін; 25.06.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі.
Водночас, стороною відповідача долучені докази відправлення відповідачем ОСОБА_2 грошових переказів через додаток ПриватБанк на картковий рахунок її представника ОСОБА_7 в розмірі 3 600,00 грн., а саме: 25.03.2020 р. 800,00 грн.; 22.09.2020 р. 800,00 грн.; 09.02.2021 р. 800,00 грн.; 04.03.2021 р. 800,00 грн. та 11.05.2021 р. 400,00 грн. З цього приводу суд зауважує, що з поданих доказів неможливо встановити, за яке саме судове засідання адвокату було сплачено відповідачем грошові кошти та по якій саме справі, оскільки її адвокатом надаються послуги по іншим справам, які знаходяться в провадженні цього ж суду.
Крім того, суд зазначає, що судові засідання, в яких приймала участь адвокат Іваненкова Н.М. тривали найбільше 35 хвилин, а саме: 28.10.2019 р. 22 хв., 24.06.2020 р. 5 хв., 11.09.2020 р. 6 хв., 04.02.2021 р. -35 хв. та 13.04.2021 р. 20 хв., а тому вартість одного засідання, що складає 800,00 грн., на думку суду є завищеною.
Зокрема, вказаний в акті приймання-передачі час за кожну надану адвокатом послугу, на думку суду є також завищеним, крім того витрати на адвоката, які просить стягнути відповідач в розмірі 16 800,00 грн. не узгоджуються з доказами, які долучені до справи, а саме на суму 14 600,00 грн., при цьому суд звертає увагу, що деякі з них повторюються, а тому не бере їх до уваги.
Вирішуючи дане питання по суті, враховуючи вищенаведене суд застосовує наступні норми права.
У силу ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до абз. 3 п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 зазначив, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
З системного аналізу положень частини п`ятої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц залишення заяви без розгляду, а також закриття провадження у справі на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, само по собі подання заяви про відмову від позову, що тягне за собою закриття провадження у справі не свідчить про необґрунтованість дій позивача, так як звернення до суду є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За змістом ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
З огляду на матеріали справи, клопотання сторони відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.
На підставі частин 1 і 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, враховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також інші дії позивача, пов`язані з реалізацією його процесуальних прав, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати., у зв`язку з чим заява ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
Інші доводу сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують висновки суду.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 200, 206, 142, п. 4 ч. 1 ст.ст. 255, 260-261, 353-354 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки.
Закрити провадження цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області здійснити повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) 50% ( п`ятдесяти відсотків) судового збору, сплаченого при поданні позову до суду по квитанції № 17 від 02.04.2018 року та квитанції № 16 від 02.04.2018 року, що становить 852,40 грн. (вісімсот п`ятдесят дві грн. 40 коп.).
В задоволенні заяви ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу, - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя Д.І. Городецький