КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 398/4003/19 Головуючий у 1 інстанції: Коробенко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Олександрійського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області, треті особи: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дітей за межі України без згоди та супроводу батька,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , Олександрійського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області, треті особи: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дітей за межі України без згоди та супроводу батька. Зазначила, що вона з ОСОБА_1 з 28 серпня 2007 року по 31 серпня 2016 року перебувала у шлюбі, від якого народилися неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти народилися в Канаді, де на той час вони проживали у зв`язку з її навчанням в Університеті Альберти. Не маючи протягом тривалого часу роботи на території Канади вони з ОСОБА_1 переїхали до м.Одеси, де проживає її мати. Там вони проживали до квітня 2014 року. Після цього у зв`язку з подіями у 2014 році, анексією АР Крим і бойовими діями на сході України за наполяганням ОСОБА_1 вся сім`я переїхала до м.Москви. Там стосунки між нею і відповідачем погіршилися, вона разом з дітьми виїхали назад до м.Одеси. Тим часом їй була запропонована робота на кафедрі в Університеті Канади, в якому вона навчалася та мала захистити дисертацію. ОСОБА_1 відмовився переїжджати до Канади, висунувши умову залишення разом з дітьми в Україні. Вони з ОСОБА_1 досягли домовленості щодо її тимчасового проживання окремо від сім`ї, яка закріплена в письмовому меморандумі від 26.12.2014. З того часу вона проживає в Канаді, продовжує спілкуватися з дітьми, підтримує зв`язок, періодично приїжджає в Україну та бачиться з ними, має бажання щоб і діти також відвідали її в Канаді. Відповідач ОСОБА_1 відмовляє у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон, посилаючись на начебто ризик їх неповернення. ОСОБА_2 просила надати неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозвіл на виїзд за межі України у її супроводі, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 на період з 01червня 2021 року по 30 серпня 2021 року; надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон для неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозвіл на виїзд за межі України у її супроводі без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 .

Надано неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дозвіл на виїзд до Канади на період з 31 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року в супроводі матері - ОСОБА_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пов`язані з розглядом справи витрати в сумі 1536,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 не надала до суду доказів на підтвердження наміру повернути дітей на територію України саме 30 серпня 2021 року, про що могли свідчити, насамперед, відповідні авіаквитки. Ненадання позивачкою доказів підтвердження наміру повернення дітей на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості, може призвести до неповернення дітей та їх розлучення з батьком. Суд не взяв до уваги його доводи, що насправді ОСОБА_2 намагається назавжди вивезти спільних дітей на територію Канади без можливості їх повернення до України, про що, зокрема, свідчить і те, що вона здійснила підготовчі дії для постійного проживання дітей у Канаді, заочно влаштувала їх до школи, що не вимагається для тимчасового виїзду. ОСОБА_2 не зверталася до нього із заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей до Канади, вони лише обговорювали питання можливості зміни місця постійного проживання дітей. Звертає увагу, що суд розглянув спір без відповідного висновку органу опіки та піклування щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд їх дітей до Канади на період з 31 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року без його згоди та супроводу.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представники Олександрійського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області, Служби у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2007 року, який розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року.

У 2015 році ОСОБА_2 виїхала до Канади, де закінчувала навчання в Університеті Альберти і до цього часу постійно там проживає. Спільною згодою сторони визначили, що тимчасово діти проживатимуть разом з батьком - ОСОБА_1 в м.Олександрії.

ОСОБА_1 не погоджується на надання ОСОБА_2 дозволу на тимчасовий виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Канади.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та надав їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 , надав неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дозвіл на виїзд до Канади на період з 31 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року в супроводі матері - ОСОБА_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Згідно з ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою КМУ від 27.01.1995р. № 57, з наступними змінами і доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 4 зазначених Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків та за відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється, серед іншого, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповдіач ОСОБА_1 не погоджується на надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Канади. Свою позицію обгрунтовує тим, що їх з ОСОБА_2 діти народилися в Канаді, мають громадянство Канади, і це створює ризик їх неповернення до України. Вважає, що ОСОБА_2 намагається назавжди вивезти спільних дітей на територію Канади без можливості їх повернення до України.

Разом з тим, предметом розгляд у в даній справі було саме надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Канади - на період з 31 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року.

Побоювання ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 намагається назавжди вивезти спільних дітей на територію Канади, не можуть бути підставою для обмеження права дітей на побачення з матір`ю за місцем її проживання в Канаді.

ОСОБА_1 не надав суду доказів тому, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Канади - на період з 31 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року, призведе до порушення його батьківських прав та суперечить інтересам дітей.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Канади, у вказаний період.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не має наміру повертати дітей після їх вивезення до Канади, оскільки такі посилання не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Також колегія суддів враховує, що судом першої інстанції було надано дозвіл на тимчасовий виїзд дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Канади - на період з 31 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року, а на момент вирішення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказане рішення за спливом часу є вже не актуальним. А тому, апеляційний суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що таким рішенням суду порушено його права.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 не навів доводів на спростування висновків суд першої інстанції в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду неповнолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.