ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року

м.Суми

Справа №591/4958/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/1186/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

позивач, відповідач за зустрічним позовом Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнській акціонерний банк»,

відповідач, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2021 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 21 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

09 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «Ві Ей Бі Банк»), права кредитора якого набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку 355268,56 грн заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 серпня 2008 року з ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 285, на умовах якого позичальник отримав кредит у розмірі 18000 доларів США зі сплатою 16% річних та зобов`язанням щомісячно частками сплачувати кредит та відсотки за користування ним, а також щомісячну плату за обслуговування кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 18 серпня 2008 року укладений договір поруки. Оскільки позичальник та поручитель належним чином не виконали умови вказаних договорів, тому станом на 10 червня 2016 року утворився кредитний борг в сумі 355268,56 грн, який заявник просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Ві Ей Бі Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що банк нараховує 18% річних, однак договором передбачена ставка на рівні 16% та 17%. Вважає, що встановлення додаткової плати за дострокове погашення кредиту та стягнення неустойки, обчисленої у доларах з перерахуванням в національну валюту, є протиправним. Пеня та штрафи є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне їх стягнення є незаконним. Крім цього, кредитний договір не містить пунктів стосовно дострокового його розірвання, що свідчить про відсутність однієї з істотних його умов.

14 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Ві Ей Бі Банк» про визнання поруки припиненою за договором поруки від 18 серпня 2008 року, а також визнати недійсними окремі положення договору поруки від 18 серпня 2008 року, а саме: п.п 1.3 п. 1 та п.п 3.4. п. 3. Позовні вимоги мотивував тим, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Також зазначає, що банком пропущений 6-місячний термін пред`явлення вимог до поручителя.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 285 від 18 серпня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 .

Застосовано наслідки недійсності кредитного договору №285 від 18 серпня 2008 року.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки, укладеного 18 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» на підставі ч. 1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Визнано недійсними окремі положення договору поруки, а саме: п.п. 1.3 п. 1 та п.п. 3.4 п. 3 договору поруки без номеру, укладеного 18 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк».

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати і ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити , а у задоволенні зустрічних позовів відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що експерт, який склав висновок Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/119/8/10-е від 31 травня 2018 року, не мав повноважень встановлювати, чи відповідає розрахунок кредитної заборгованості умовам діючого законодавства, оскільки це є питанням права, а не економіки. Крім того, звертає увагу, що банк надав позичальнику повну інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, тобто розрахунок, який міститься в Додатку 2 до кредитного договору є орієнтовним і не може точно збігатись з розрахунком, який виконав експерт. Вказує на суперечливі висновки місцевого суду про відсутність в договорі умов про його дострокове розірвання. На думку заявника, метою пред`явлення позову через 10 років після укладення кредитного договору є не захист порушених прав, а намагання уникнути повернення коштів. Також заявник апеляційної скарги вважає суперечливими висновки щодо одночасного визнання основного договору недійсним з припиненням поруки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Стадник С.В. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому зазначає про безпідставні доводи скарги, які стосуються проведеної у справі судово-економічної експертизи. Вказує, що порука ОСОБА_2 припинена, оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» пропустило 6-місячний строк пред`явлення вимог до поручителя з моменту виникнення права вимоги за основним зобов`язанням (13 липня 2015 року). Крім того, без згоди поручителя банком та позичальником була змінена процентна ставка за кредитом, тобто збільшено обсяг відповідальності поручителя. Стосовно доводів апеляційної скарги про застосування наслідків пропуску строку позовної давності заявник вказує, що відповідна заява відносно позову ОСОБА_2 ТОВ «Вердикт Капітал» не подавало, а в суді апеляційної інстанції дане питання не може бути вирішене.

У відповіді на відзив ТОВ «Вердикт Капітал» спростовує викладені у відзиві доводи стосовно висновку експерта про відповідність вимогам законодавства розрахунку кредитного боргу. Також наводяться доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 285, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 18000 доларів США грн зі сплатою 16% річних та 0,1% річних від суми кредиту за обслуговування кредиту (т. 1 а.с. 14-21).

18 серпня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 285 від 18 серпня 2008 року (т. 1 а.с. 193).

24 листопада 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до договору № 285 від 18 серпня 2008 року, згідно якої встановлено плату за користування кредитними коштами в розмірі 17% (т. 1 а.с. 26).

28 листопада 2019 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено угоду № 210009 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 285 від 18 серпня 2008 року (т. 6 а.с. 122-129).

Згідно з висновком Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/119/8/10-е від 31 травня 2018 року розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором, що здійснений банком не відповідає умовам діючого законодавства України та укладеного між сторонами кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором в обсязі наданих документів у наступному:

- розрахунок виконаний виходячи з відсоткової ставки 17% річних, проте за основним текстом кредитного договору відсоткова ставка з 18 серпня 2008 по 24 листопада 2008 року становить 16%;

- щомісячний платіж за додатком 1 (Графік погашення заборгованості) становить 320 доларів США, а розрахунок заборгованості 302 доларів США;

- у розрахунку заборгованості не відображені сплачені позичальником суми комісій за обслуговування кредиту за період з 19 серпня 2008 року по 18 липня 2009 року;

- комісія за обслуговування кредиту за текстом кредитного договору передбачена у валюті гривня (87,19 грн), що відображено в розрахунку заборгованості, проте у додатках 1 та 2 (детальний розпис загальної вартості платежів) ця місячна комісія наведена у доларах США (18,00 доларів США);

- за розрахунком заборгованості за кредитним договором № 285 вбачається при обчисленні відсотків застосування методу «факт/факт», а за Графіком погашення заборгованості по кредиту і відсотків встановлено застосування при обчисленні відсотків методу «30/360»;

- плата за обслуговування кредиту у розрахунку заборгованості суперечить п. 1.4 Кредитного договору № 285 в частині пояснення суми як такої, «що становить 0,1% річних від суми кредиту».

У висновку експерта також вказано, що додатки до Кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року наявні в двох різних редакціях, які містять різні суми щодо погашення заборгованості за кредитом, що унеможливлює дослідження заборгованості позичальника, а відповідно, і показників розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором, що здійснений банком. Питання стосовно обґрунтованості нарахування штрафних санкцій за порушення боржником зобов`язань не досліджувалося з причин, зазначених вище.

Виходячи з наданих для дослідження документів та згідно вихідних даних договору про надання споживчого кредиту Кредитного Договору №285 («Споживчий іпотечний кредит», ануїтет) від 18 серпня 2008 року, з урахуванням витрат споживача, сукупна (повна, загальна) вартість кредиту складає: - реальна відсоткова ставка 18,15% річних; абсолютне подорожчання кредиту 23 243,11 доларів США.

Зазначені в додатку № 2 «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки» до Кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року показники сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки не відповідають значенням, розрахованим експертом: розрахунково визначена реальна ставка відсотку на 0,22% (18,15%-17,93%) більше реальної процентної ставки, зазначеної у розписі; абсолютне значення подорожчання кредиту за розписом на 2794,49 (23 243,11 20448,62) доларів США менше, ніж обчислена експертом за даними документів. Таким чином, як зазначено у висновку експерта, реальна ставка кредиту та абсолютне значення подорожчання кредиту не відповідають таким показникам, що встановлені при укладенні кредитного договору № 285 («Споживчий іпотечний кредит», ануїтет) від 18 серпня 2008 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , в частині інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо реальної відсоткової ставки, повної вартості кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту, під час укладення (в т.ч. перед укладенням) Кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року, виконано з недотриманням вимог методики, визначеної постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (т. 5 а.с. 155-174).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що положення договору про споживчий кредит стосовно умов про зміни у витратах, зокрема, плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, є несправедливими. Стягнення з позичальника неустойки (штрафу, пені), обчисленої у доларах США, із перерахуванням її у національну валюту України, є незаконним, оскільки згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у національній валюті. Крім того, суд встановив, що кредитний договір не містить умов його дострокового розірвання, як однієї з істотних умов договору. Відтак, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним та задовольнив цю вимогу, відмовивши у задоволенні вимог первісного позову про стягнення кредитної заборгованості.

Стосовно вимог зустрічних позовів суд виходив з того, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відтак, установивши, що додатковою угодою №1 до кредитного договору збільшено процентну ставку без повідомлення про це поручителя, суд дійшов висновку, що порука припинена. Крім того, з 18 листопада 2014 року ОСОБА_1 припинив виконувати свої зобов`язання за договором, а 13 липня 2015 року банк звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя, тобто банк пропустив 6-місячний строк для пред`явлення вимог до поручителя, що також є підставою для припинення договору поруки.

Однак, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Зі змісту норми статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ст., 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання права продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Згідно ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 6 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Тобто, поруки припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчить про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи не настання збільшення внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 9 грудня 2019 року у справі №569/11865/16-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З огляду на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору та виходячи зі змісту підпункту 1.3 пункту 1 та підпункту 3.4 пункту 3 договору поруки, укладеного 18 серпня 2018 року, місцевий суд обґрунтовано визнав дані положення договору недійсними. Тому висновок суду про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в повному обсязі є обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, суд вказує, що зазначені в додатку № 2 «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки» до кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року показники сукупної вартості кредиту і реальної ставки не відповідають значенням, розрахованим експертом: розрахунково визначена реальна ставка відсотку на 0,22 % більше реальної процентної ставки, зазначеної у розписі; абсолютне значення подорожчання кредиту за розписом на 2794,49 дол. США менше, ніж обчислена експертом за даними документів, крім того зазначає, що кредитний договір № 285 від 18 серпня 2008 року не містить умов дострокового розірвання договору. що свідчить про відсутність однієї з істотних умов договору.

На думку суду першої інстанції, зазначені обставини є підставою для визнання кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року недійсним, але з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7.13 кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року, банк в додатку № 2 до цього договору, який є невід`ємною його частиною, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості усіх супутніх послуг, фінансових зобов`язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається Постановою № 168.

Положеннями п. 1.1 Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року (у редакції від 12.11.2007 року, яка була чинною на момент укладення кредитного договору) передбачено, що ці правила розроблено відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів (далі кредитні договори), запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації.

Згідно п. 3.1 Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року (у редакції від 12.11.2007 року, яка була чинною на момент укладення кредитного договору), банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним.

Відповідно до положень п. «д» ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на дату укладення кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Таким чином, додаток № 2 «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки» до кредитного договору № 285 від 18 серпня 2008 року наданий позичальнику на виконання Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року та містить інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

У зв`язку з вищевикладеним, розрахунок, здійснений банком в додатку № 2 на виконання Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року та ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є орієнтовним і очевидно, не може точно збігатися з розрахунком, який виконав експерт, тим більше, що розрахунок експерта виконаний на 12 років пізніше за розрахунок банку, з урахуванням змін валютного курсу, про які банк об`єктивно не міг знати на момент укладення кредитного договору.

В розпорядженні експерта були фінансові та інші облікові документи, які містили інформацію про дату та розмір платежів позичальника, а також дати проведених господарських операцій за кредитним договором № 285 від 18 серпня 2008 року, а тому похибка реальної ставки відсотку на 0,22 % у розписі не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Кредитний договір № 285 було укладено 18 серпня 2008 року, а тому на час його укладення сторони керувалися положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції від 13.01.2006 року.

Положення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції станом на дату укладення кредитного договору № 285 не передбачали необхідність зазначення в договорах про надання споживчого кредиту умов дострокового розірвання договору.

Враховуючи таку обставину, суд першої інстанції неправильно застосував положення законодавства, що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до чинності правочину серед яких:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Кредитний договір укладений дієздатними сторонами на підставі їх волевиявлення, у письмовій формі, яка є обов`язковою для правочинів даного виду та спрямований на реальне настання правових слідків, а відтак підстави для визнання його недійсним - відсутні.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів знаходить підстави для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наявність заборгованості у ОСОБА_1 позивачем доведено і не спростовано останнім, а відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином.

З огляду на визнання поруки припиненою підстави для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 відсутні.

В суді апеляційної інстанції на пропозицію суду позивачем було надано уточнений розрахунок заборгованості за кредитом, враховуючи розмір відсоткової ставки, яка діяла у період, за який нарахована заборгованість. Згідно даного розрахунку заборгованість складає 265644 грн 38 коп., з яких: заборгованість за тілом 10455,78 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 219841,20 грн (1 дол. США = 21,025806 грн станом на 08.06.2015 року), заборгованість за відсотками 1241,07 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 26094,49 грн, заборгованості за штрафом в сумі 900 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 18923,22 грн, прострочена комісія 785,47 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення комісії в розмірі 785,47 грн, яка нараховується на підставі п. 1.4.1 кредитного договору, тобто за обслуговування кредиту.

Оскільки в самому кредитному договорі не зазначено, які конкретно дії вчиняються банком з метою обслуговування кредиту. Не надав щодо цього детальних пояснень і сам представник позивача.

Тому, враховуючи, що банк не має права покладати на споживача у договорі споживчого кредиту плату за дії банку, які вчиняє останній в своїх інтересах та з огляду на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією, тому в задоволенні даних вимог необхідно відмовити, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 264858 грн 91 коп., яка виникла станом на 09 липня 2015 року.

Тобто на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням апеляційної скарги, понесені сторонами витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог. Зокрема з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 3643 грн 03 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, так як позивач був звільнений від сплати судового збору, також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 7806 грн 33 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. З «ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1408 грн 40 коп. судового збору за подання зустрічного позову та 5000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, такий розмір витрат відповідає складності та обсягу наданої правової допомоги ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () 264858 грн 91 коп. заборгованості за кредитним договором від 18 серпня 2008 року № 285, яка складається з: 219780 грн 50 коп. заборгованості по тілу кредиту, 26087 грн 29 коп. боргу по процентам за користування кредитом та 18918 грн штрафу.

В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2021 року в частині задоволених вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсним кредитного договору від 18 серпня 2008 року № 285 скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 3643 грн 03 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () 7806 грн 33 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1408 грн 40 коп. судового збору за подання зустрічного позову та 5000 грн витрат на правничу допомогу в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина