Номер провадження: 22-ц/813/4995/21
Номер справи місцевого суду: 491/872/19
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гусєвої Олени Дмитрівни на ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року у цивільній справі за поданням виконуючого обов`язки начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка Андрія Олександровича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

встановив:

10 вересня 2019 року на розгляд головуючому у справі судді Желяскову О.О. згідно протоколу про результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи було передану справу за поданням в.о. начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка А.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

З подання державного виконавця вбачається, що на виконанні в Ананьївському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавчий лист №491/82/17, виданий 16 серпня 2017 року Ананьївським районним судом, на виконання рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року.

Так, вищевказаним рішенням суду, на підставі якого видано виконавчий лист, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з їх спільною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також встановлено спосіб і порядок участі стягувача у вихованні дитини. Зокрема встановлено, що дитина підлягає передачі боржницею стягувачу кожної суботи о 9.00 год. за місцем її (боржниці) проживання та повинна перебувати за місцем проживання батька з 9.00 год. суботи до 18.00 год. неділі.

Подання обґрунтовувалось тим, що виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа було відкрите державним виконавцем відділу ДВС 30 серпня 2017 року. ОСОБА_1 було достеменно відомо про рішення суду та відкрите на підставі нього виконавче провадження, що підтверджується її заявою від 4 вересня 2017 року, в якій вона просить виконавче провадження зупинити.

17 березня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Однак, 07 серпня 2019 року на адресу відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він просить виконавче провадження відновити, у зв`язку з невиконанням боржницею рішення суду. Того ж дня державним виконавцем на підстав ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копії якої направлено боржниці та стягувачу.

10 серпня 2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у рішенні як місце передачі дитини (с.Долинське Ананьївського району Одеської області), та встановлено, що ОСОБА_1 у визначений судом час (суботу 9.00 год.) за даною адресою була відсутня, дитину ОСОБА_2 не передала. Тому 12 серпня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржницю штрафу в розмірі 1700 грн. та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

17 серпня 2019 року державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою, вказаною у рішенні як місце передачі дитини, та встановлено, що ОСОБА_1 у визначений судом час за даною адресою знову була відсутня, дитину ОСОБА_2 не передала. Тому 22 серпня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржницю штрафу в розмірі 3400 грн.

У зв`язку з викладеним, посилаючись на те, що ОСОБА_1 була обізнана про свої обов`язки, встановлені рішенням суду, проте їх не виконує, державний виконавець прийшов до висновку про необхідність звернення до суду з даним поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року подання в.о. начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка А.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, було задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань, покладених рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року у цивільній справі №491/82/17 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року та постановлення нової, якою у задоволенні подання в.о. начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка А.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с. 30-43).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям було обрано колегію у складі головуючою Ващенко Л.Г. та суддів членів колегії Вадовську Л.М. та Сєвєрову Є.С. (а.с. 45).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року апеляційне провадження у справі було відкрито (а.с. 46-47).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року справу було призначено до розгляду на 09 квітня 2020 року (а.с. 100), а потім двічі відкладено у зв`язку з тимчасовими заходами з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19 на 29 жовтня 2020 року (а.с.109), та у зв`язку з перебуванням судді-члена судової колегії Сєвєрової Є.С. у відпустці - на 16 вересня 2021 року о 12 год. 00 хв. (а.с. 124).

Однак, 11.08.2021 було проведено повторний автоматизований розподіл зазначеної цивільної справи у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя №1612/0/15-21 від 20.07.2021 року «Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку», та обрано нового головуючого суддю Сегеду С.М. (а.с. 126-127).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи було замінено суддів-членів не із числа постійно діючої колегії Вадовську Л.М. та Сєвєрову Є.С. на суддів-членів постійно діючої колегії Гірняк Л.А. та Комлеву О.С. (а.с. 130-131).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 16.09.2021 року, на 12.00 год., що підтверджується довідковим листом з викликом учасників справи (а.с. 125).

Таким чином, враховуючи те, що дана справа в суді апеляційної інстанції перебуває майже 2 роки (а.с.30), а також те, що всі учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, проте не надали суду заяви про розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у тому числі з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, Одеський апеляційний суд виходить із того, що за змістом ст.368 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з тим, що останній день складання судового рішення припадає на вихідний день, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 27.09.2021 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи подання виконуючого обов`язки начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка А.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань покладених на неї рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року у цивільній справі №491/82/17.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, у доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що вона дійсно знала про наявність судового рішення, але копію документа щодо відновлення виконавчого провадження вона не отримувала.

Тобто, їй було відомо про закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням, однак про те, що виконавче провадження було відновлене майже через півтора року, їй нічого відомо не було.

Разом з тим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі пояснили, що станом на 26.09.2019 року у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані вона та її донька ОСОБА_3 , але на даний час у житловому будинку мешкають її батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою виданою Долинською сільською радою (а.с. 35).

Відповідно до матеріалів справи, 17.03.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням рішення суду.

Сама ОСОБА_1 разом із дитиною з серпня 2018 року фактично мешкає у АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надала довідку виконавчого комітету Благодатненської сільської ради с.Воєводське Арбузинського району Миколаївської області від 20.09.2019 року №578 (а.с. 38), та довідку про її працевлаштування у СТОВ «Промінь», яке розташоване у с.Воєводське (а.с. 37),

Крім того, в підтвердження того, що донька перебуває разом із нею, надала до суду довідку про те, що вона з 03.09.2018 року по теперішній час відвідує Дошкільний навчальний заклад «Лісовичок», який знаходиться у с.Воєводське (а.с. 36).

Тобто ОСОБА_1 змінила місце проживання вже після закінчення відносно неї виконавчого провадження

Також апелянт зазначила, що на протязі року після переїзду до с.Воєводське Арбузинського району Миколаївської області вона з дитиною періодично приїздила до с.Долинське, та ОСОБА_2 спілкувався з дитиною, та одного разу навіть допомагав виїхати їм із села в зворотньому напрямку, тобто йому відоме її місце тимчасового проживання.

Колегія суддів погоджується з даними доводами апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом.

Таким чином, зазначенні обставини в своїй сукупності не свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а тому слід дійти висновку про те, що судом першої інстанції порушені вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства при розгляді даної справи, що призвело до того, що суд без достатніх правових підстав і з порушенням вимог діючого цивільно-процесуального законодавства задовольнив подання виконуючого обов`язки начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка А.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Крім викладеного, слід зазначити, що згідно з п. 1 ч. 1. ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням (ч. 6 ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження»).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

У відповідності до ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею (ч. 6 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок виконання рішень державним виконавцем про встановлення побачення з дитиною також передбачений розділом IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п.5).

Підставою для тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі, наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Проте, як було вказано вище, матеріали справи не містять доказів умисного ухилення ОСОБА_1 від примусового виконання рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03.07.2017 року.

Більше того, судом не було враховано, що тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі Україниносить тимчасовий характер, однак суд не зазначив, яким чином в даному випадку тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, може вплинути на виконання рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03.07.2017 року про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з їх спільною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення способу і порядку участі стягувача у вихованні дитини, якій 18 років має виповнитись 8 квітня 2032 року, тобто більше ніж через 10 років.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка А.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі Українивідмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гусєвої Олени Дмитрівни на ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року задовольнити.

Ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рудаченка Андрія Олександровича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева