справа № 489/4384/21 провадження №2/489/2144/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

В липні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Іванову Т.В., звернулась до суду з позовом в якому просить зміни спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача, з твердої грошової суми в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.04.2012 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.10.2011 і до повноліття людини. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.08.2019 змінено розмір аліментів, які стягувались з відповідача за вказаним рішенням, та стягнуто з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з подальшою індексацією, до досягнення дитиною повноліття. З моменту винесення судового рішення відповідач регулярно перетинав кордон та на даний час перетинає державний кордон України у зв`язку з тим, що виїздить на заробітки до Республіки Польща. Вказані обставини свідчать про збільшення розміру його доходів. Позивач вважає, що стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій формі порушує права дитини та не є ефективним, у зв`язку з чим вона просить змінити їх розмір з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав та вважає за необхідне стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1206,00 грн. щомісячно. Зазначив, що посилання позивача на те, що він працює за кордоном, має більший дохід та може сплачувати аліменти в більшому розмірі не відповідає дійсності. Дійсно він робив декілька спроб працювати за межами України, але вони виявились невдалими і через погіршення стану здоров`я він був вимушений повернутись додому. Наразі він є інвалідом третьої групи безстроково і не може працювати на важких роботах. Розмір його пенсії складає 2200,00 грн. на місяць, з неї він сплачує аліменти в розмірі, визначеному рішенням суду, заборгованості по їх сплаті не має. Крім того, з 2014 року постійно надавав допомогу донці, купував одяг, взуття та продукти, пересилав гроші. В період літніх канікул донька перебувала в нього дома і він її утримував, а аліменти за ці місяці сплачував позивачу. Також вказує, що в його власності немає рухомого та нерухомого майна, яке б давало можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. В трудових відносинах по найму або офіційно не перебуває.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що сторони записані батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1149.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.04.2012 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 500,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2011 і о повноліття дитини.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.08.2019 змінено розмір аліментів, визначений вищевказаним рішенням суду, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з подальшою індексацією, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки-розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №489/331/19 від 18.09.2019, яка була надана позивачем як додаток до позовної заяви, саном на 01.06.2021 у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини,прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частино першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс-13.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Враховуючи, що стягувач бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у частці від доходу відповідача, та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у частці від доходу відповідача.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Суд враховує стан здоров`я відповідача, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями медичних документів, відповідно до яких відповідач є інвалідом третьої групи по зору безстроково, що також підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 .

Проте вказані обставини не свідчать про неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному позивачем та не підтверджує розмір щомісячних витрат, які відповідач поніс, або ж повинен понести у зв`язку із станом здоров`я.

Крім того, слід зазначити, що відповідач отримує щомісячну пенсію по інвалідності у розмірі 2200,00 грн., та у загальному за період січень 2021 року по вересень 2021 року в розмірі 17400,00 грн.

Також судом встановлено, що відповідачу, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №390302, протипоказана важка фізична праця, однак не протипоказана праця взагалі, тобто він є працездатною особою.

Не заслуговують на увагу й посилання позивача на те, що він добровільно надає додаткову матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки такі обставини не звільняють позивача від утримання неповнолітньої дитини, на утримання якої стягуються аліменти за рішенням суду.

З врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, заперечень відповідача, наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом зміни способу стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію ордера на надання правової допомоги серії ВЕ №1036691, та копію квитанцію до прибуткового ордера №6/н від 02.07.2021 про сплату позивачем грошової суми в розмірі 4000,00 грн. за надання професійної правової допомоги у справі про зміну способу стягнення аліментів, які видані адвокатом Івановою Т.В.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не надано суду договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг та розрахунок таких витрат, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача до відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.08.2019 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину (справа №489/331/19, провадження №2/489/848/19).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину (справа №489/331/19, провадження №2/489/848/19).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

У відшкодуванні ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 28.09.2021.

Суддя І.В.Коваленко