КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3916/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року (суддя Даниленко В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання,

встановив:

у червні 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного з відповідачем 31 травня 2010 року та посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. за реєстровим № 2712.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що згідно договору довічного утримання ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання утримувати її, а саме: забезпечувати харчуванням, одягом, медичною допомогою, сплачувати комунальні платежі та за телефон. Вартість допомоги була визначена у розмірі 650грн щомісячно до 10 числа поточного місяця. В свою чергу вона зобов`язалася передати ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що пунктом 7 договору встановлений обов`язок відповідача щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. Пунктом 8 договору встановлено, що сума грошового забезпечення підлягає індексації в порядку встановленому чинним законодавством та при умові повідомлення відповідача про таку необхідність за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач стверджувала, що передбачені умовами договору відповідні платежі відбуваються нерегулярно та з порушенням строків їх здійснення. Також вона не може повідомити відповідача про необхідність проведення індексації та врегулювання інших питань стосовно виконання умов договору, оскільки АТ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти до міста Донецьк.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної

нотаріальної контори Іваненко Р.С., зареєстрований в реєстрі за № 3-1816. Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), повернуто ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 внаслідок розірвання договору довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., зареєстрований в реєстрі за № 3-1816. Скасовано обтяження на нерухоме майно - заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , що було накладене 31 травня 2010 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. на підставі договору довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року, та зареєстровано в реєстрі за № 3-1817, реєстраційний номер 9881418.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки до відкриття провадження у справі суд не перевірив її місце реєстрації і не з`ясував, що з 9 червня 2018 року вона зареєстрована та проживає у м. Києві, а відтак вона не була повідомлена про судовий розгляд та була позбавлена можливості надати свої заперечення проти позовних вимог та докази.

Також відповідач стверджує, що суд безпідставно не скасував заочне рішення та зазначив про ненадання нею доказів, оскільки нею були надані документи про перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача, а також повідомлення позивача про зміну нею місця проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Косьмін Д.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надані відповідачем докази не підтверджують виконання нею обов`язків за договором довічного утримання, укладеного з позивачем.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Фасулакі П.Є., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Косьміна Д.В., які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 31 травня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчено державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С.

Відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_2 утриманням (доглядом) довічно на умовах договору.

Згідно пункт 7 договору ОСОБА_1 зобов`язалася довічно утримувати ОСОБА_2 . Сторони домовилися, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, має грошовий еквівалент і оцінений сторонами за спільною згодою у розмірі 650грн на місяць, які будуть надавати відчужувачу щомісячно. Також ОСОБА_1 зобов`язалася

щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з яким вони укладені. Сторони погодили, що набувач має право передавати гроші за вказані комунальні послуги безпосередньо відчужувану для їх оплати останнім.

У пункті 8 договору сторони визначили, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватися, починаючи з моменту укладення цього договору до 10 числа поточного місяця зарахуванням коштів на розрахунковий рахунок банківської установи або поштовим переказом з доставкою додому, сума грошового утримання підлягає індексації в порядку установленому чинним законодавством.

У договорі зазначено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що відповідач не здійснює свої обов`язки за договором і вона змушена витрачати пенсію на ліки та піклуватися про себе сама, а також не може зв`язатися з відповідачем, так як остання проживає на території, яка не підконтрольна Україні.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Однак, ухвалюючи заочне рішення у даній справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, не здійснив перевірку місця реєстрації відповідача, не приймав заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в

демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на перегляд заочного судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на перегляд заочного рішення.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, суд не врахував, що відповідачем надані докази, що на час відкриття провадження у даній справі вона була зареєстрована у м. Києві, однак не була повідомлена належним чином про судовий розгляд даної справи, також відповідачем були надані докази у підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, які суд першої інстанції не проаналізував та не надав їм належну оцінку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як зазначила ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, вона обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що справу судом першої інстанції розглянуто у її відсутність, хоча вона не була належним чином повідомлена про судовий розгляд.

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Переглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, за наявними у матеріалах справи та додатково наданими доказами, апеляційний суд виходить з наступного.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України)

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного

утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 759/501/17.

Під час апеляційного розгляду відповідач не заперечувала, що догляд за позивачкою вона не здійснювала, а її обов`язки за договором довічного утримання зводилися до щомісячного перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, відкритий у Ощадбанку.

У апеляційному суді позивач пояснила, що вона людина похилого віку, 1932 року народження, з інвалідністю 2 групи, а відтак потребує не тільки матеріального утримання, а і догляду, який відповідачка не здійснювала, а з 2016 року на її рахунок грошові кошти від відповідачки поступали не щомісячно, а з великим інтервалом. При цьому зв`язатися з ОСОБА_1 вона не могла, так як остання проживала у м. Донецьку.

З наданих суду першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення квитанцій вбачається, що відповідачка здійснювала щомісячний переказ грошових коштів на ім`я позивачки на розрахункові рахунки у Ощадбанку .

Разом з цим, під час апеляційного розгляду було встановлено, що у період травень - червень, вересень-грудень 2016 року та травень, вересень-листопад 2017 року грошові кошти, перераховані ОСОБА_1 , на рахунок ОСОБА_2 зараховані не були, у зв`язку із помилками в реквізитах.

На думку колегії суддів, зазначені обставини підтверджують посилання позивача на те, що відповідачка нею не цікавилася, не з`ясовувала отримання грошових коштів та наявність будь-яких потреб позивача у допомозі, у тому числі і медичній допомозі, тобто не здійснювала належним чином свої обов`язки за договором довічного утримання.

При цьому, умовами договору не зобов`язано ОСОБА_2 з`ясовувати причини не надходження на її рахунок щомісячно грошових коштів від ОСОБА_1 або їх розшук, а саме набувач за договором повинен слідкувати за належним виконанням умов договору.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 їй надані неправильні номери розрахункових рахунків та не повідомлено про їх зміну, колегія суддів вважає безпідставними, так як з листа Ощадбанку від 16 червня 2021 року вбачається, що частина грошових коштів надходила на рахунки ОСОБА_2 , зокрема у січні та червні 2017 року, а у травні 2017 року перераховані кошти не надійшли у зв`язку із помилкою у реквізитах. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що рахунок позивача був змінений у травні 2016 року та у травні 2017 року, а у липні-серпні 2016 року та у червні 2017 року знову став тим же, так як грошові кошти були зараховані.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, не свідчать про ухилення позивача від виконання умов договору довічного утримання, як стверджує відповідач, а свідчать або про помилки відповідача при заповнені квитанцій, або про помилки банківської установи при здійсненні платіжної операції, однак, обов`язок доведення вказаних обставин лежить на відповідачеві, як набувачу на договором.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що умовами договору було передбачено тільки надання допомоги у вигляді перерахування грошових коштів, так як у п. 7 договору ОСОБА_1 зазначила, що зобов`язується не тільки утримувати ОСОБА_2 , а і забезпечувати харчуванням, одягом, необхідною

допомогою, включаючи і медичну.

Відповідачем суду не було надано доказів, що після окупації м. Донецька, де вона проживала, ОСОБА_2 була повідомлена про можливі засоби зв`язку із ОСОБА_1 у разі потреби у її допомозі. Також відповідачем не було надано належних доказів у підтвердження здійснення дій по догляду за ОСОБА_2 або відмовою останньої від такої допомоги, або чинення перешкод у її наданні.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду позивачем було доведено неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, що є підставою для розірвання договору відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, незалежно від вини набувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 31 травня 2010 року.

Оскільки договір довічного утримання підлягає розірванню, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на зазначену квартиру підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Аналіз вказаної норми свідчить, що заборона на квартиру, яка була предметом договору довічного утримання, знімається нотаріусом у разі розірвання договору довічного утримання і ухвалення рішення суду в даному випадку не передбачено, тому позовні вимоги про скасування обтяження на нерухоме майно, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частин 1 та 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач, як особа з інвалідністю 2 групи, була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у прибуток держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Договір довічного утримання, укладений 31 травня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко

Раїсою Семенівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-1816, розірвати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_3 , у прибуток держави судовий збір у сумі 1 409грн 60коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк