Справа № 359/5815/20
Провадження № 2/359/670/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Вітковського Є.О.,

за участі представника позивача адвоката Клименко К.О., представника відповідача Бохан О.Г.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про зобов`язання виконати умови Колективного договору при звільненні працівника та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив :

29 липня 2020 року представник позивача - адвокат Клименко К.О. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської областіз позовом, уточнивши який 21 вересня 2020 року, просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі по тексту - Украерорух) на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 171615 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 12 червня 2020 року по день ухвалення судового рішення у справі та судові витрати.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 протягом 18 років працювала на різних посадах в Украерорух. Наказом № 192/0 від 11 червня 2020 року її звільнено з посади інспектора з контролю за виконанням доручень відділу документообігу за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Звільненню позивача передувало попередження від 21 лютого 2020 року про скорочення займаної посади та майбутнє вивільнення. Також був наданий перелік всіх вакантних посад по підприємству. Скориставшись своїм правом ОСОБА_1 подала заяву про переведення на вакантну посаду документознавця відділу документообігу проте, на підставі рішення засідання комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів, оформленого протоколом № 2 від 06 квітня 2020 року, позивачу було відмовлено у даному переведенні.

Не маючи заперечень щодо подальшого вивільнення ОСОБА_1 09 червня 2020 року подала заяву, якою просила виплатити їй матеріальну допомогу, передбачену п. 2.3.2 Програми соціального захисту відповідно додатку 19 до Колективного договору. Незважаючи на вказане, роботодавець не виплатив їй наведеної допомоги при звільненні, що на думку позивача є порушенням трудових прав і гарантій працівників зі сторони Украерорух. У зв`язку з цим просить позов задовольнити та, крім того, застосувати до відповідача наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 30 липня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням і викликом сторін та призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Представник відповідача подав відзив, яким Украерорух просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що підприємство перебуває в скрутному фінансовому становищі та відсутністю підстав для виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги, передбаченої п. 2.3.2 Програми соціального захисту відповідно додатку 19 до Колективного договору, оскільки позивач не скористалась своїм правом і не подала до роботодавця заяву про її перепідготовку за рахунок підприємства. В свою чергу грошова одноразова грошова допомога надається вивільнюваному працівнику лише за умови неможливості надати підприємством гарантій соціального захисту, обумовлених у п. 1.4 (а) та 1.4 (б) (працевлаштування та перепідготовка працівника).

Позивач своїм процесуальним правом не скористалась і відповіді на відзив до суду не подала.

Представник позивача Клименко К.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача Бохан О.Г. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань до суду не подала.

Разом з тим, в судовому засіданні від 25 червня 2021 року ОСОБА_1 , будучи приведеною під присягу надала пояснення у справі в якості свідка, де зазначила, що після отримання попередження про наступне звільнення подавала п`ясть заяв на зайняття вакантних посад, а саме : одну заяву на посаду документознавця, та по дві заяви на посади техніка та методиста ВНСЦ. Вказані заяви позивач подавала начальнику відділу кадрів документообігу Залеській В.Б. , яка мала їх зареєструвати. Самі заяви позивач писала в кабінеті Марченко Г.В. , яка обіймала посаду начальника відділу кадрів. Щодо зайняття ОСОБА_1 посади документообігу на підставі рішення засідання комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів, оформленого протоколом № 2 від 06 квітня 2020 року, їй було відмовлено у переведенні на цю посаду. Про результати розгляду та прийняті рішення по іншим заявам свідку нічого невідомо, однак 11 червня 2020 року видано наказ про її звільнення. Із звільненням ОСОБА_1 погодилась та не оскаржила його.

Свідок - позивач повідомила також, що з умовами колективного договору, дійсного станом на її звільнення, та положеннями додатку № 19 «Програма соціального захисту» була обізнана, проте заяву на перепідготовку за рахунок підприємства до Украерорух не подавала.

Суд, заслухавши надані сторонами пояснення, повно та всебічно дослідивши подані сторонами заяви, матеріали справи та наявні в ній докази, давши їм належну та всебічну оцінку вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 в період з липня 2002 року по 11 червня 2020 року працювала на різних посадах в Украерорух. Наведене підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 15 -18).

У 21 лютого 2020 року позивач отримала попередження про скорочення її посади та наступне вивільнення, а також перелік вакантних посад.

Ознайомившись з переліком вакантних посад ОСОБА_1 звернулась до Украерорух з заявою про заміщення вакантної посади документознавця відділу документообігу, у переведенні на яку протоколом № 2 від 06 квітня 2020 року засідання комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів було відмовлено (а.с. 22-23).

Твердження позивача про подачу інших (чотирьох) заяв щодо переведення на вакантні посади техніка та методиста ВНСЦ суд оцінює критично, оскільки наведене не підтверд -жено жодними доказами та, крім іншого, заперечується представником відповідач.

09 червня 2020 року ОСОБА_1 подала на ім`я в.о. директора Украерорух заяву техніка та методиста ВНСЦ зареєстрована за вхідним № 1-23-1/97/20 про надання одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2.3.2 Програми соціального захисту як додатку № 19 до Колективного договору (а.с. 19).

За наслідком розгляду звернення позивача Украерорух, листом № 1-23-2/6772/20 від 12 червня 2020 року, роз`яснив ОСОБА_1 порядок та підстави виплати такої допомоги та відмовив у її наданні(а.с. 20).

Наказом Украерорух № 192/о від 11 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади інспектора з контролю за виконанням доручень відділу документообігу РСП «Київцентраеро» Украероруху за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 123).

При звільненні позивача їй не виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену п.2.3.2 Програми соціального захисту як додатку № 19 до Колективного договору. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене визнається і не заперечується сторонами у справі, відтак, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За нормами ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Структуру заробітної плати, відповідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає : Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 10, ч. 1, 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно положень ч. 1ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно чинного законодавства, є обов`язко-вими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Наведене також узгоджується з п. 3.1 Колективного договору укладеного між адміністра-цією Украерорух та профспілками (зі змінами та доповненнями, внесеними протягом 2015- 2020 років, в редакції від 20 травня 2020 року) де зазначено, що положення даного договору поширюються на всіх найманих працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілок (а.с. 28-40).

Вищевказаний Колективний договір в редакції від 20 травня 2020 року на момент звільнення позивача був чинним та не зазнавав скасування, змін або зупинення в частині соціальних виплат при звільненні працівників. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Згідно ст. 9 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

У п. 6.25.1 Колективного договору розділу 6 «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» вказано, що на підприємстві діє Програма соціального захисту (Додаток 19).

Пунктом 6.25.3 вказаного Колективного договору визначено перелік працівників, на яких не поширюється дія Програми соціального захисту, зокрема (п.п. Г) у випадку звільнення з підприємства у зв`язку з застосуванням п. 1 ст. 40 КЗпП України та передбачено гарантії, які розповсюджуються на таких працівників, а саме : адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі, визначеному за формулою : посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використовування в роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорух.

Згідно п. 1.4 Програми соціального захисту працівників та інших осіб, зазначених у Програмі є : а) працевлаштування за спеціальністю, враховуючи наступні обставини - освіту, кваліфікацію, місце проживання та обмеження за станом здоров`я; б) перепідготовка за рахунок коштів Украероруху на протязі одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі та наступне працевлаштування в Украерорусі; в) грошова одноразова допомога при звільненні працівника (а.с. 60-62).

Гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, визначеною у п. 1.4 Програми. Кожна наступна гарантія, відповідно п. 1.5, надається за умови неможливості надати попередню, за виключенням підстав зазначених в п. 1.3 Програми, за якою передбачається надання виключно грошової допомоги.

Працевлаштування працівника на підприємстві, згідно п. 2.1 Програми, є головною метою. У випадку, якщо на підприємстві відсутні вакантні посади за спеціальністю, працівникові пропонується перепідготовка з метою працевлаштування саме на підприємстві на інших вакантних посадах з урахуванням вимог (п. 2.2.1 Програми соціального захисту).

В п. 2.2.5 Програми соціального захисту зазначено, що за наказом керівника та за згодою працівника підприємство фінансує перепідготовку працівника відповідно до чинного обмеження щодо витрат на такий захід.

В свою чергу позивач, надаючи пояснення в якості свідка, зазначила, що не подавала до Украерорух заяв щодо її перепідготовки за рахунок коштів роботодавця.

Згідно п. 2.3.2 Програми соціального захисту грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту, передбачених у п. 1.4 (а, б). Грошова одноразова допомога звільненому працівнику надається у розмірі, визначеному за формулою : посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорух. При цьому її розмір не може бути більшим за 400 000 грн. 00 коп.

Рішення, відповідно п. 2.4 Програми соціального захисту, щодо права на одержання працівником грошової одноразової допомоги приймається комісією РСП або апарату управління Украероруху після розгляду усіх документів, які підтверджують наявність підстав для виплат допомоги та при умові дотримання положень п. 2.3 і п. 2.4 цієї Програми. Рішення комісії оформляється відповідним протоколом.

Судом встановлено, що позивач, отримавши попередження про наступне вивільнення з переліком всіх вакантних посад на підприємстві, скористалась своїм правом, передбаченим п. 1.4 Програми соціального захисту та подала заяву про переведення на одну з вакантних посад, проте отримала відмову роботодавця.

Перед звільненням ОСОБА_1 подала роботодавцю заяву щодо виплати передбаче-ної п. 2.3.2 Програми соціального захисту грошової одноразової допомоги. Рішення комісії РСП або апарату управління Украероруху щодо цієї заяви не прийнято.

Однак, згідно п. 2.3.1 вказаної Програми грошова одноразова допомога надається працівни-кові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту, передбачених у п. 1.4 (а, б), тобто, щодо працевлаштування та перепідготовки за рахунок Украерорух.

Проте, ОСОБА_1 не реалізувала своє право на отримання всіх передбачених Програмою гарантій, а саме - щодо подання заяви на перепідготовку за рахунок коштів роботодавця. Наведене, у свою чергу, не було предметом вирішення Украерорух шляхом видачі відповідного наказу по підприємству.

Відтак, у відповідача Украерорух не виникло обов`язку щодо виплати ОСОБА_1 обумовленої у п. 2.3.2 Програми соціального захисту грошової одноразової допомоги, оскільки сама позивач не виявила бажання скористатись можливими соціальними гарантіями та суд не вбачає вини в діях роботодавця щодо ненадання цих можливостей ОСОБА_1 ..

У зв`язку з цим суд критично оцінює ту обставину, що комісія РСП або апарат управління Украероруху не прийняли рішення щодо заяви позивача про виплату передбаченої п. 2.3.2 Програми соціального захисту грошової одноразової допомоги, оскільки наведене не змінює порядок і підстави надання / отримання такої допомоги працівнику і обставин, встановлених судом у даній справі.

Зважаючи на вказане, позов в частині вимог про зобов`язання Украерорух виплатити ОСОБА_1 матеріальної допомоги за п. 2.3.2 Програми соціального захисту не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; cама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (пункт 20 постанови).

Аналіз наведених вище положень вказує на те, що одноразова грошова допомога, яка передбачена Програмою соціального захисту як додаток до Колективного договору, не є обов`язковою виплатою при звільненні і здійснюється лише за наявності рішення, прийнятого відповідним органом.

Зважаючи на це слід зазначити, що одноразова грошова допомога, встановлена Колективним договором Украероруху, не відноситься до заробітної плати, а є додатковим видом допомоги понад обов`язкові норми, які передбачені трудовим законодавством.

Так, одноразова грошова допомога (матеріальна допомога) не належить до основного фонду оплати праці та є заохочувальними і компенсаційними виплатами; підстави та порядок надання, позбавлення заохочувальних виплат і компенсаційних виплат визначено колективним договором і додатками до нього, а також залежить від фінансової можливості підприємства, відповідно до колективного договору та додатків до нього.

Нарахування і виплата одноразової грошової допомоги не входить до структури заробітної плати, не передбачена нормами Кодексу законів про працю України та не відноситься до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, що визначені у ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці».

Відтак, і вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не підлягає задоволенню, як похідна від вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в задоволенні позову - на позивача.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 понесла затрати по оплаті судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 840 грн. 80 коп.. Наведене підтверджується квитанцією про сплату № 10965 від 16 вересня 2020 року (а.с. 113), який, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 133 та ч. 1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, ч.1 та ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ст.. 10-13, 76-81, 133, 141, 258- 259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про зобов`язання виконати умови Колективного договору при звільненні працівника та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виголено 30 вересня 2021 року.

Суддя Л.В. Яковлєва