Справа № 953/5765/21 р.
Провадження №2/431/679/21
29 вересня 2021 року м. Старобільськ
Старобільський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Пелиха О.О.,
за участі секретаря с/з Бітарової В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Старобільськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служби у справах дітей по Київському району виконавчого комітету Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-
30.06.2021 до Старобільського районного суду Луганської області, згідно ухвали Київського районного суду м.Х аркова від 07.04.2021, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служби у справах дітей служби у справах дітей по Київському району виконавчого комітету Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.
Позивач в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2010 року. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого, відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_2 . Дитина проживає разом з матір`ю. Рішенням Київського районного суду м. Харків від 07.06.2016 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти та розірвано шлюб між сторонами. З 2012 року сторони мешкають за різними адресами. Всі родичі позивача проживають на тимчасово окупованій території України або на території РФ, куди відповідач має намір виїжджати з метою відвідування родичів, а також за кордон України для оздоровлення дитини. Відповідач ОСОБА_2 згоди на вивезення дитини за кордон не надає, тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить суд надати дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 в зону та з зони об`єднаних сил в м. Луганськ та м. Донецьк - перетину лінії розмежування в тимчасово окупованій території України та повернення назад на територію підконтрольну владі України та до РФ та з РФ у супроводі матері ОСОБА_1 , терміном на три роки.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, у позові просила про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Представник третьої особи - Департаменту служби у справах дітей служби по Київському району виконавчого комітету Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, вважав можливим позов задовольнити.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
29 вересня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною 2 ст. 150 ст. 155 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до п. п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, слідує що в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягай 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України: які не досягай 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягай 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 4 Закону Країни «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України» слідує, що: «Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду».
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Приймаючи до уваги наведене, враховуючи інтереси дитини, суд робить висновок про те, що позов заявлено обґрунтовано, а тому задовольняє його.
Ухвалою Старобільського районного суду від 02.09.2021 року позивачеві ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору, відповідно до статті 8 вказаного Закону України «Про судовий збір» до ухвалення рішення суду, тому з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. у дохід держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України; 25 ЦК України; ч.2 ст. 150, ст. 155, ст. 157 СК України; ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 2, п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пунктами 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 5 Закону України «Про громадянство України», ст. ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служби у справах дітей по Київському району виконавчого комітету Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька -задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасові виїзди дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зону та із зони проведення операції об`єднаних сил в м. Луганськ та м. Донецьк - перетину лінії розмежування в тимчасово окупованій території України та повернення назад на територію підконтрольну владі України та до Російської Федерації та з Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном на три роки з дня набрання рішенням суду законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя О.О. Пелих