Провадження 2/127/3393/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Луценко Л.В., ознайомившись із матеріалами представника позивача адвоката Савченка Ярослава Васильовича в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №127/20883/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про розірвання договору та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору поставки обладнання та стягнення коштів, сплачених за цим договором у розмірі 853 494, 88 грн.

Крім цього, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

23.09.2021 на адресу суду надійшли заперечення представника ОСОБА_3 адвоката Маланчука С.А. на клопотання про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, клопотання про забезпечення позову та заперечень, вважаю, що заява представника позивача не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та первісним відповідачем виник спір про невиконання зобов`язань за договором. Між сторонами було укладено договір поставки, за яким ФОП ОСОБА_2 зобов`язався поставити обладнання на користь позивача, а останній оплатити товар. При цьому, позовні вимоги мотивовані тим, що обладнання ФОП ОСОБА_2 так і не поставив, хоча оплату за товар отримав, яку і просить позивач стягнути з нього з урахуванням неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України.

Вказані кошти добровільно не було повернуто ні ФОП ОСОБА_2 , ні його правонаступником. Таким чином, слід констатувати, що між сторонами існує спір.

При цьому, співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №826/10936/18, провадження №К/9901/728/19).

Відтак, при вирішення заяви про забезпечення позову необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зі змісту наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до наданої представником відповідача інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень станом на 23.07.2021 ця ж квартира на праві спільної сумісної власності належить також ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Тобто квартира, на яку просить накласти арешт представник позивача, перебувала у спільній сумісній власності трьох осіб: померлого ОСОБА_2 , його спадкоємиці ОСОБА_3 та особи, яка не є учасником справи ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим органом приватизації радгоспу «Тарасівський» згідно з розпорядженням від 02.02.1996 №136.

Частки у праві спільної сумісної власності не виділено. При цьому, відповідно до ч.1 ст.371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Відтак, до вирішення питання про частки співвласників у праві спільної сумісної власності чи виділ цього майна в натурі, це майно належить усім співвласникам в однаковій мірі, вони володіють та користуються ним спільно (без поділу на частки), розпоряджаються ним за згодою всіх співвласників (ст.ст.368-369 ЦК України).

Зважаючи на те, що позивач у справі не претендує ні на майно ОСОБА_3 , яке вона не успадкувала після померлого сина, ні на майно ОСОБА_4 , який не є учасником справи, накладення арешту на всю квартиру їх спільну сумісну власність призведе до порушення їх права на мирне володіння майном як співвласників майна, що перебуває у спільній сумісній власності, не буде адекватним заходом забезпечення позову до заявлених позивачем вимог.

Накласти ж арешт на частину квартири не вбачається можливим до визначення часток співвласників чи виділу майна в натурі.

Відтак, у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Савченка Ярослава Васильовича про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Савченка Ярослава Васильовича в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №127/20883/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про розірвання договору та стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя