Провадження № 22-ц/802/1221/21 Категорія: 18 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та представника відповідачів ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою.

Одночасно з цим позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову. Свою заяву мотивує тим, що вироком Луцького міськрайонного суду від 16.07.2020 року задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в сумі 70 тис. грн. Однак, ОСОБА_4 з метою уникнення звернення стягнення та примусового виконання рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження, 02.02.2021 року подарував 1/2 своєї частки права власності на квартиру АДРЕСА_1 , своїй дружині ОСОБА_3 , а транспортний засіб марки «ВАЗ 21713», д.н.з НОМЕР_1 , відчужив шляхом укладення договору купівлі - продажу від 12.01.2019 року в користь своєї доньки ОСОБА_7 . Вважає, що відповідач ОСОБА_4 продовжуватиме свої умисні дії спрямовані на уникнення звернення стягнення та примусового виконання рішення суду шляхом повторного відчуження квартири АДРЕСА_1 та переховуванням автомобіля марки «ВАЗ 21713», д.н.з НОМЕР_1 . Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на наступне нерухоме майно: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ; на автомобіль марки «ВАЗ 21713», д.н.з НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , з подальшим його вилученням та поміщенням на спецмайданчик Луцького РУП ГУНП У Волинській області.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на наступне нерухоме майно:

- квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ;

- на автомобіль марки «ВАЗ 21713», д.н.з НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з ухвалою суду відповідачі та представник відповідачів ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій вказують, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру, а тому не підлягають забезпеченню шляхом накладення арешту на майно, оскільки в разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, просять ухвалу скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав заявника у разі задоволення позову, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до змісту позовної заяви предметом позову є визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника.

Як зазначено у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 цієї Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У даному випадку матеріали справи свідчать, що відповідно до копії Відомостей з державного реєстру речових правна нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 з 02.02.2021 року (а.с.20-21), з лита виданому на запит адвоката Урини О. І., Головним сервісним центром МВС РСЦ у Волинській області: автомобіль марки «ВАЗ 21713», д.н.з НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , перебував у власності ОСОБА_4 з 19 липня 2013 року по 12 січня 2019 року (а.с. 24).

Оскільки предметом майбутнього позову є нерухоме майно - квартира, та рухоме майно-автомобіль, які у будь-який час можуть бути відчужені їх власниками, суд вважає, що у даній справі заявник має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження квартири та автомобіля власниками, а це, безумовно, утруднить виконання можливого рішення суду про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника.

Тому без вжиття запропонованих ОСОБА_1 заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Доводи апеляційної скарги про те, що такі заходи забезпечення позову не можуть застосовуватися у даній справі у зв`язку з тим, що позов носить немайновий характер, з покликанням на практику Верховного Суду, спростовуються матеріалами справи, зокрема, з позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати договори недійсними та застосувати реституцію, визнавши право власності на майно за попереднім власником, а тому даний позов є майновим.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені процесуальним законодавством підстави, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, які судом правильно застосовані, а тому підстави для її скасуванні відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та представника відповідачів ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді :