Справа № 638/1297/21
Провадження № 2/638/3006/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання учасників справи: представника позивача представника відповідача представника відповідача- ОСОБА_6., - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом виконуючого обов`язки керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцової Катерини Володимирівни, що діє в інтересах держави, до ОСОБА_5 , Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2021 року виконуючий обов`язки керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцова Катерина Володимирівна, що діє в інтересах держави, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати п. 21 додатку 1 до рішення Харківської міської ради (далі - ХМР) № 2017/20 від 26 лютого 2020 року «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», яким ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,0380 га, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати п. 9 додатку 1 до рішення ХМР «Про надання юридичним та фізичним особам ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 19 серпня 2020 року № 2236/20, яким ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 0,0380 га (кадастровий номер :14:004:0077) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати п. 7 додатку 4 до рішення ХМР «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 19 серпня 2020 року № 2236/20, яким ОСОБА_5 надано в оренду строком до 01 вересня 2025 року земельну ділянку комунальної власності площею 0,0384 га (кадастровий номер :14:004:0077) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що нежитлова будівля, літ. «Д1-1» (шиномонтаж), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом самочинного будівництва та розташована в зоні багатоквартирної житлової будівлі, зважаючи на що ХМР не мала повноважень щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ЗУ «Про автомобільні дороги», генеральному плану м. Харкова та плану зонування території (зонінгу) м. Харкова. Також ХМР було порушено процедуру надання земельної ділянки в оренду, оскільки надання земельних ділянок що перебувають в державній або комунальній власності в оренду здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Представником ХМР подано відзив на позов, в якому зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Доводи позивача стосовно того, що місце розташування земельної ділянки, на момент прийняття спірного рішення, не відповідало затвердженій містобудівній документації та вимогам ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ЗУ «Про автомобільні дороги» не відповідають фактичним обставинам, оскільки згідно пояснювальної записки до Плану зонування території м. Харкова, затвердженої рішенням ХМР від 27 лютого 2013 року № 1024/13 (зі змінами, затвердженими рішенням ХМР від 26 жовтня 2016 року № 396/16, від 26 лютого 2020 року № 2015/20), п. 1.6.3., земельні ділянки та розташовані на них об`єкти, які існували до впровадження в дію зонінгу, що набули статусу невідповідного використання, граничні параметри яких не відповідають містобудівному регламенту, можуть використовуватися без визначення терміну їх приведення у відповідність з містобудівним регламентом, якщо вони не створюють загрози для життя, здоров`я людей, для навколишнього середовища, об`єктів культурної спадщини та природно-заповідного фонду. Зважаючи на те, що ОСОБА_5 подавав клопотання не про відведення земельної ділянки під забудову, а для обслуговування та експлуатації вже існуючої будівлі, доводи прокурора щодо порушення ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є безпідставними. Діюча на момент прийняття рішення ХМР від 26 лютого 2020 року № 2017/20 містобудівна документація м. Харкова допускала можливість відведення земельних ділянок для обслуговування розташованих на них об`єктів, які існували до впровадження в дію зонінгу, граничні параметри яких не відповідають містобудівному регламенту (тобто об`єктів зі статусом невідповідного використання). Нежитлова будівля, що належить на праві власності ОСОБА_5 була споруджена у 1990 році, тобто знаходилась на місці відведення земельної ділянки до впровадження в дію зонінгу міста, як того і вимагає п. 1.6.3. пояснювальної записки до Плану зонування території м. Харкова. Зважаючи на зазначене, доводи позивача про порушення ХМР містобудівної документації при ухваленні рішення про відведення земельної ділянки є необґрунтованими. Також спростовуються матеріалами справи доводи позивача щодо порушення відповідачами ЗУ «Про автомобільні дороги», оскільки цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Нежитлова будівля, що належить на праві власності ОСОБА_5 , не створює загрози для життя, здоров`я людей, для навколишнього середовища, об`єктів культурної спадщини та природньо-заповідного фонду. Під час затвердження ХМР проекту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_5 у складі проекту відведення земельної ділянки були наявні усі необхідні, передбачені чинним законодавством висновки та погодження. Позивачем не надано доказів щодо наявності підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної у позові земельної ділянки. Доводи прокурора щодо невірного визначенні площі земельної ділянки не можуть братися до уваги, оскільки земельна ділянка була сформована завчасно (до прийняття рішення).

ОСОБА_5 подано до суду відзив на позов, в якому посилався на безпідставність та необґрунтованість позову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити.

Представники відповідачів проти позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити.

Представники сторін по справі в судовому засіданні надали пояснення, які є аналогічними доводам, що були викладені ними у позові та у запереченнях на позов.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_5 на праві власності належить нежитлова будівля літ. «Д1-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлова будівля).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0384 га, кадастровий номер :14:004:0077, - 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, вид використання - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д-1» (шиномонтаж) (далі - земельна ділянка).

Відповідно до технічного паспорту, виданого 16 квітня 2019 року ТОВ «НТБ Київ» на нежитлову будівлю літ. «Д1-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дана будівля побудована у 1990 році, загальна площа 17,6 кв.м.

05 лютого 2020 року ОСОБА_5 звернувся до міського голови ХМР з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0388 га, для обслуговування та експлуатації нежитлової будівлі (шиномонтаж), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням 33 сесії ХМР 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 26 лютого 2020 року № 2017/20 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно, 0,0380 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 21).

Відповідно до висновку Департаменту містобудування та архітектури від 27 травня 2020 року № 1702/0/608-20 Департаментом містобудування та архітектури погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,0384 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням 37 сесії ХМР 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 19 серпня 2020 року № 2236/20 ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 0,0380 га (кадастровий номер :14:004:0077) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та надано в оренду строком до 01 вересня 2025 року вказану земельну ділянку комунальної власності для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж) по АДРЕСА_1 (пункт 7, 9 додатку 1 до рішення).

На підставі рішення 33 сесії ХМР 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 26 лютого 2020 року № 2017/20 розроблено технічну документацію із землеустрою.

Відповідно до висновку про розгляд документації із землеустрою проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж) відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Земельна ділянка площею 0,0384 га (кадастровий номер :14:004:0077) перебуває в комунальній власності.

Згідно ч.14 ст.186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Станом на час прийняття ХМР зазначених вище рішень ОСОБА_5 на праві приватної власності належало нежитлове приміщення (шиномонтаж), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано, незаконним не визнано.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним.

Згідно зі ст.34 Закону України "Про державний земельний кадастр" на кадастровому плані земельної ділянки відображаються, зокрема, контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Відповідно до ч.1 ст.134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Вказана підстава, а саме, розташування на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна є незалежною підставою для непроведення земельних торгів, жодних додаткових умов при цьому не вимагається.

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Наявність об`єкту нерухомого майна (шиномонтаж) на земельній ділянці комунальної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на момент прийняття ХМР оскаржуваних позивачем рішень підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, правовстановлючі документи на нежитлову будівлю (шиномонтаж), що належить на праві власності ОСОБА_5 не скасовані та не визнані недійсними. Зважаючи на розміщення на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0384 га (кадастровий номер :14:004:0077) об`єкту нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_5 , керуючись положеннями ч.2 ст.134 ЗК України, земельні торги під час відведення даної земельної ділянки не вимагаються, зважаючи на що доводи позивача щодо обов`язковості проведення земельних торгів є необґрунтованими.

Щодо доводів позивача про порушення розміру наданої в оренду земельної ділянки, то суд вважає їх неспроможними, зважаючи на наступне.

Позивачем зазначено, що можливість отримання земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів передбачена чинним земельним законодавством з метою розміщення та обслуговування об`єктів нерухомого майна, які вже перебувають у власності особи, яка звертається до органу місцевого самоврядування з проханням надати їй земельну ділянку в оренду. При цьому площа такої земельної ділянки повинна відповідати площі, яку безпосередньо займають відповідні об`єкти нерухомого майна, а також може бути дещо більше такої площі.

Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92", затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за № 44, Державні будівельні норми ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, затверджені Наказом Мінрегіону №104 від 26 квітня 2019 року, Державні санітарні правила планування та забудов населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 № 173; Державні будівельні норми "Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 № 80, не містять норм, які б прямо встановлювали нормативи розміру та межі земельних ділянок, не ставлять в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, як і не ставлять площу відведеної земельної ділянки в залежність від площі споруд, що на них знаходиться.

Відповідно до ч.5 ст.20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

ОСОБА_5 належить на праві власності один нерухомий об`єкт (шиномонтаж), експлуатація якого потребує забезпечення зазначеного об`єкту паркувальними місцями для відвідувачів тощо. Отримання земельної ділянки мало на меті забезпечення належного функціонування будівлі, в якій розміщений шиномонтаж

Зважаючи на зазначене розмір земельної ділянки, необхідний для обслуговування зазначеного об`єкту, визначає саме орендар в залежності від використання такого об`єкту та кількості потенційних відвідувачів.

Відповідно до пояснювальної записки до Плану зонування території м. Харкова, затвердженого рішенням ХМР від 27 лютого 2013 року № 1024/13, зі змінами, затвердженими рішенням ХМР від 26 жовтня 2016 року № 396/16 та від 26 лютого 2020 року № 2015/20, земельні ділянки та розташовані на них об`єкти, які існували до впровадження в дію зонінгу, що набули статусу невідповідного використання, граничні параметри яких не відповідають містобудівному регламенті, можуть використовуватися без визначення терміну їх приведення у відповідність з містобудівним регламентом, якщо вони не створюють загрози для життя, здоров`я людей, для навколишнього середовища, об`єктів культурної спадщини та природно-заповідного фонду.

Отже, наявна площа земельної ділянки не може вважатися нецільовим використанням земельної ділянки та не порушує суспільний інтерес. Позивачем на надано до суду будь-яких доказів, з яких вбачається, що надана в оренду ОСОБА_5 земельна ділянка та розташований на ній об`єкт нерухомості створюють загрозу для життя, здоров`я людей, для навколишнього середовища, об`єктів культурної спадщини та природно заповідного фонду тощо.

Згідно із ч.1-4, 9, 13 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Під час розгляду справи судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :14:004:0077 була сформована до прийняття рішення ХРМ про надання її в оренду ОСОБА_5 .

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування" в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно ч. 5 ст. 60 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Враховуючи положення ст.19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства.

Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Частиною 1 ст.124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану; конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 321 ЦК України закріплює Конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не ставить підстави продажу права оренди земельної ділянки без застосування конкурентних засад в залежність від розміру об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на земельній ділянці, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб та жодним нормативним актом, який регулює порядок передачі у власність чи користування земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не унормовано, що при розробленні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок мають враховуватись певні пропорції співвідношення площі таких об`єктів та площі земельної ділянки, яка відводиться, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, що свідчать про безпідставне, значне перевищення площі земельної ділянки, наданої в оренду, порівняно з площею об`єкту нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 та необхідність проведення в такому випадку земельних торгів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09 лютого 2018 року у справ № 910/4528/15 питання обґрунтування розміру земельної ділянки, необхідного для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, потребує спеціальних знань та відповідно до ч. 2 ст. 18-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» повинно визначатися шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи із урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Позивачем клопотання про проведення відповідної експертизи заявлено не було.

Суд наголошує на тому, що нормами чинного законодавства не встановлено порядок визначення або нормативи розміру та меж земельних ділянок, необхідних для обслуговування будинків або споруд, виключно в межах периметру фундаменту такого нерухомого майна. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівлі (споруди), мало бути визначено позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом або визначено шляхом проведення у справі експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 922/1323/20 чинне земельне законодавство не визначає методики визначення площі, яка для орендаря землі є достатньою з метою обслуговування, функціонування та експлуатації будівлі (ведення господарської діяльності), то самі по собі ДБН не можуть обґрунтовувати необхідний розмір земельної ділянки, призначеної для обслуговування будівлі, позаяк ДБН- це норми з іншим предметом правового регулювання, які містять вимоги саме для будівництва об`єктів нерухомості, а не для обслуговування нерухомого майна.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України та той факт, що на земельній ділянці, переданій ХМР у користування ОСОБА_5 перебуває належне останньому на праві власності нерухоме майно, суд вважає, що надання земельної ділянки площею 0,0384 га у користування ОСОБА_5 не вимагало проведення земельних торгів.

Таким чином суд приходить до висновку, що спірні пункти рішень ХМР відповідають вимогам ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Зважаючи на зазначене, підстави для задоволення позову відсутні.

Оцінюючи інші доводи та аргументи позивача, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи позивача не є правовою підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 254, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову виконуючого обов`язки керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцової Катерини Володимирівни, що діє в інтересах держави, до ОСОБА_5 , Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва