МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/807/21
Провадження № 22-ц/812/1638/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Медведєвої Н.А. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області як орган опіки та піклування) про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що в АДРЕСА_1 , проживає та зареєстрована ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею проживали її донька ОСОБА_5 та онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 перебувала в шлюбі з громадянином ОСОБА_4 з березня 2016 року. Але ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла від хвороби.

Від цього шлюбу вони мають доньку: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після смерті матері проживає разом з батьком за адресою проживання батька.

З часу проживання дитини біля батька, останній чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з власною онукою ОСОБА_8 .

Бабуся ОСОБА_1 з дідусем ОСОБА_2 допомагають онуці матеріально, піклуються про її стан здоров`я та виховання, забезпечують онуку всім необхідним для її нормального розвитку та життя. Вони оточують онуку ОСОБА_8 теплом та турботою. Коли онучка ОСОБА_8 перебувала біля баби та дідуся вона завжди була охайна та доглянута.

Дідусь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 .

У бабусі з дідусем гарні умови проживання, створені всі належні умови для нормального гармонійного фізичного та духовного розвитку дитини.

Позивачі мають у власності квартири, які облаштовані всім необхідним для перебування дитини, у них гарні матеріально-побутові умови для проживання та перебування дитини, що посвідчується актами житлово - побутових умов.

Позивачі мають гарний стан здоров`я, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувались, у розшуку не перебувають, що посвідчується відповідними довідками.

Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з бабою та дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Органом опіки та піклування Первомайської міської ради на підставі наданих документів та обстеження умов проживання позивачів, наданий висновок від 01.03.2021 № 1644/03.01-26, відповідно до якого участь у вихованні дитини дідуся ОСОБА_2 та бабусі гр. ОСОБА_1 є доцільною та такою, що відповідає інтересам малолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на викладене, позивачі просять суд: зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі способи участі: кожної 1-ї та 3-ї п`ятниці з 16.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , а також святкові дні та дні народження ОСОБА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити ОСОБА_2 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі способи участі: кожної 2-ї та 4-ї п`ятниці з 16.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , а також святкові дні та дні народження ОСОБА_2 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено наступний спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- баби ОСОБА_1 кожної 1 суботи місяця з 09:00год до 18:00год. за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 без присутності батька ОСОБА_4 , святкові дні: 1 січня - Новий рік, 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове, 8 березня - Міжнародний жіночий день, 1 травня - День праці, 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), 28 червня - День Конституції України, 24 серпня - День незалежності України, 14 жовтня - День захисника України, дні народження ОСОБА_1 в узгоджений із батьком дитини ОСОБА_4 час;

- діда ОСОБА_2 кожної 3 суботи місяця з 09:00год до 18:00год. за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 без присутності батька ОСОБА_4 , святкові дні: 1 січня - Новий рік, 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове, 8 березня - Міжнародний жіночий день, 1 травня - День праці, 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), 28 червня - День Конституції України, 24 серпня - День незалежності України, 14 жовтня - День захисника України, дні народження ОСОБА_2 в узгоджений із батьком дитини ОСОБА_4 час.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування дійсних обставин справи та порушення норм процесуального та матеріального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначають, що в рішенні суду не досліджені докази, надані позивачами разом з відзивом, та не встановлені всі обставини справи, що призвело до винесеним передчасного та незаконного рішення по справі на користь відповідача.

Вважають, що судом порушені права позивачів, передбачені ст. 43 ЦПК України та принцип змагальності сторін, закріплений в ст. 12 ЦПК України, оскільки перевага надана доказам відповідача, а докази, які надані позивачами, не дослідженні належним чином. Відхиливши вимоги позивачів та повністю врахувавши вимоги відповідача, суд першої інстанції порушив принцип змагальності та диспозитивності та надав перевагу доказам відповідача.

Також вказують, що суд взагалі не врахував висновку Органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, який в судовому засіданні підтримала представник третьої особи.

Відповідач разом зі своїм свідком заявляли в судовому засіданні, що вони не давали бачитися дідусю та бабусі з онукою з осені 2020 року, але суд не надав належної правової оцінки цим обставинам.

Крім того, відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних доказів (в т. ч. письмових) щодо негативного впливу позивачів на онуку (налаштування проти батька, неналежний догляд тощо).

Щодо скарг щодо неналежного догляду за дитиною, позивачі зазначають, що вони зверталися до служби у справах дітей лише з приводу того, де перебуває дитина та в якому вона стані. Підставами цього було те, що онуку позивачам не надавали для спілкування з жовтня 2020 року, тому дідусь з бабусею не були обізнані про стан здоров`я дитини та її місце перебування. Тобто, це були не скарги, а спроби позивачів, які хвилюються за свою онуку, дізнатися в якому стані та де вона перебуває, так як відповідач уникає спілкування з позивачами.

Але цим обставинам судом першої інстанції була надана неналежна правова оцінка, що стало підставою для винесення протиправного та незаконного рішення на користь відповідача.

Обмеживши спілкування позивачів з власною онукою, з якою вони постійно спілкувалися до жовтня 2020 року, суд своїм рішенням від 24.06.2021 року порушив в першу чергу інтереси малолітньої дитини на спілкування з дідом та бабою.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили суду, що після смерті доньки позивачі до жовтня 2020р. спілкувались з дитиною. Так вони вказали, що бачили, як позивачка гуляє з онукою. Між позивачкою та дитиною гарні відносини. Позивачі забезпечують онуку всім необхідним для її розвитку та відпочинку. Крім того, свідки посвідчили (під звукозапис), що позивачі ще за життя доньки приймали активну участь в житті онуки.

Проте суд першої інстанції не врахував зазначені обставини, які також посвідчили свідки як з боку позивачів так і з боку відповідача. Тобто дитина виросла на їх очах та дуже добре до них відноситься та тягнеться, тому припинення спілкування з онукою в першу чергу не відповідає інтересам онуки ОСОБА_8 , яку бабуся з дідусем охоплювали та охоплюють любов`ю та теплом.

Будь-які висновки психологів, щодо того, чи можна в такому віці дитини обмежувати її в спілкуванні з позивачами (бабусею та дідусем) відсутні.

Графік запропонований позивачами жодним чином не порушує режим дня малолітньої дитини, як то зазначає суд. Згідно цього графіку батько ОСОБА_4 та його батьки та родичі без обмежень можуть спілкуватися з малолітньою ОСОБА_8 на протязі всього тижня (з понеділка по п`ятницю). Крім того, в судовому засіданні було доведено та підтверджено відповідачем та його матір`ю, те що вони мешкають разом, також з ними мешкає інший брат та невістка. Тобто, доводи суду про те, що батьки відповідача та родичі будуть обмежені в спілкуванні з дитиною є хибними та не заслуговують на увагу.

Те, що дитина залишається на деякий час без нагляду батька, бабусі та дідуся з боку відповідача, підтвердили в судовому засіданні особисто відповідач (надавши довідку з місця роботи про добові чергування) та його мати ОСОБА_13 (зазначивши, що допомагає чоловікові на ринку). Також, під звукозапис вони посвідчили, що коли всі на роботі та на ринку, відповідач залишає дитину на сторонніх осіб (брата та невістку). Тому доводи позивачів, стосовно того, що дитина залишається без нагляду знайшли своє підтвердження в суді.

На підставі вищевикладеного вважають, що рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року є незаконним та необґрунтованим, та таким що ухвалено на користь відповідача та грубо порушує інтереси дитини та позивачів.

В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Проаналізувавши підстави звернення до суду з указаним позовом, норми сімейного законодавства України та міжнародних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла такого висновку.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України, за змістом якої суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст. 19 СК України).

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування бабуся та дідуся з онучкою обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні.

Судом було встановлено, що 12.03.2016 року був зареєстрований шлюб між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_14 , яка після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилась донька ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті дитина проживає разом з батьком.

Позивачі є батьками ОСОБА_5 , отже бабою та дідом ОСОБА_6 .

Позивачі під час розгляду справи посилалися на те, що до жовтня 2020р. вони спілкувались з онукою, вона проводила з ними час за їх місцем проживання, іноді вона залишалась з ночівлею у дідуся. Однак, починаючи з жовтня 2020р. відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з онукою та фактично не дозволяє з нею спілкуватись. Обґрунтовуючи свою позицію щодо способу спілкування, вона вказали, що відповідач працює позмінно, отже іноді працює у вихідний день. Батьки відповідача, з яким він проживає разом з дитиною, у вихідні дні торгують на ринку, отже не зрозуміло, з ким у вихідні дні залишається дитина.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили суду, що після смерті доньки позивачі до жовтня 2020р. спілкувались з дитиною, бачили, як позивачка гуляє з онукою. Між позивачкою та дитиною гарні відносини.

Відповідач підтвердив, що після смерті дружини дитина проживає разом з ним та його батьками та до жовтня 2020р. позивачі спілкувались вільно з онукою, іноді дитина залишалась у дідуся з ночівлею. Однак, починаючи з жовтня 2020р. він помітив, що позивачі налаштовують дитину проти нього, дитина стала боятись, що він її не забере з садочка, залишить її, тому він обмежив спілкування дитини з позивачами. Крім того, був випадок, що за дитиною дідусь не догледів, та вона від нього повернулась з подряпаним обличчям. Він не заперечує, проти того, щоб позивачі спілкувались з дитиною, але вважає, з урахуванням віку дитини, за можливе їх спілкування кожні 1 та 3 суботу місяця з ранку до вечора без ночівлі. Також він не заперечував, щоб дитина деякий час проводила з позивачами у свята та їх дні народження. В майбутньому, він не заперечував проти того, що вказаний спосіб може бути змінений. Також відповідач вказав, що дитина щодня відвідує дитячий садочок. Він дійсно працює позмінно: доба чергування три доби відпочинку. Коли він працює у вихідний день, дитина залишаються з його матір`ю ОСОБА_13 . Ніколи дитина не залишається без нагляду.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що разом з нею та чоловіком проживає відповідач та онука. Вона підтвердила, що до жовтня 2020р. позивачі вільно спілкувались з онукою, однак з жовтня 2020р., коли вона прийшла забирати онуку із садочка, дитина запитала, де батько, та казала, що батько її залишить. Також позивачі стали писати на їх сім`ю скарги з приводу того, що вони начебто не належним чином доглядають дитину. З того часу відповідач обмежив спілкування дитини з позивачами. Також вона вказала, що її чоловік є приватним підприємцем та займається торгівлею на ринку. Іноді, приблизно годину або півтори на день, вона може йому допомагати, тому на декілька годин, якщо її син у вихідний день працює, вона може залишити дитину на свого іншого сина та невістку, які також проживають разом із ними, але дитина ніколи не залишається без нагляду.

Проаналізувавши зазначені обставини суд дійшов висновку, що внаслідок напружених особистих відносин між сторонами, вони не можуть дійти згоди щодо способу участі позивачів у житті дитини. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 01.03.2021р., орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дитини, участь дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 04.06.2021р., який в суді підтримала представник органу опіки та піклування, орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дитини, наступний порядок побачень позивачів з онуком: ОСОБА_1 кожної 1 суботи з 10:00год до 16:00год неділі та дні її народження за місцем її проживання; ОСОБА_2 кожної 3 суботи з 10:00год до 16:00год неділі та дні його народження за місцем його проживання.

Згідно висновків про стан здоров`я позивачів, вони є здоровими. Позивачі до кримінальної відповідальності не притягувались, позитивно характеризуються за місцем проживання.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання, позивачі проживають окремо. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 у двокімнатній квартирі. ОСОБА_2 у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_16 . У зазначених квартирах є всі зручності, газове опалення, необхідні меблі та побутова техніка. В кімнатах чисто та охайно. Засобами гігієни та продуктами харчування позивачі забезпечені. Санітарно-гігієнічні норми помешкань задовільні та створені належні умови для проживання та виховання малолітньої онуки.

З фотокарток, наданих позивачами, вбачається, що дійсно позивачі спілкувались з онукою. Доказів негативного впливу позивачів на малолітню онуку матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачі мають право приймати участь у його вихованні і спілкуванні з онукою, що буде відповідати інтересам дитини, та зобов`язав відповідача не чинити позивачам перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою.

Однак, проаналізувавши графіки спілкування позивачів з дитиною, які були запропоновані сторонами та органом опіки та піклування, суд дійшов висновку, що з урахуванням малолітнього віку дитини, необхідності її спілкування з батьком та іншими родичами, необхідно встановивши наступний спосіб участі позивачів у вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- баби ОСОБА_1 кожної 1 суботи місяця з 09:00год до 18:00год. за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 без присутності батька ОСОБА_4 ,

- діда ОСОБА_2 кожної 3 суботи місяця з 09:00год до 18:00год. за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 без присутності батька ОСОБА_4 .

Також суд вважав можливим у святкові дні: 1 січня Новий рік, 7 січня і 25 грудня Різдво Христове, 8 березня Міжнародний жіночий день, 1 травня День праці, 9 травня День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), 28 червня День Конституції України, 24 серпня День незалежності України, 14 жовтня День захисника України та дні народження позивачів встановити побачення позивачів з дитиною в узгоджений із батьком дитини ОСОБА_4 час.

При цьому суд виходив з того, що спілкування з позивачами не повинно порушувати режим дня малолітньої дитини, спілкування з іншими родичами, оскільки якщо дитина, починаючи з вечора п`ятниці та до вечора неділі, отже повністю всі вихідні кожного місяця, буде проводити разом з позивачами, батько дитини, а також баба та дід зі сторони батька будуть обмежені у спілкуванні з дитиною. Крім того, сторонами не заперечувались ті обставини, що дитина майже вісім місяців фактично не спілкувалась з позивачами, отже враховуючи, що дитині лише три роки, вона дещо втратила зв`язок з позивачами, через що необхідний певний час для відновлення стосунків між ними.

Також суд виходив з того, що присутність батька під час спілкування позивачів з дитиною може призвести не до спілкування позивачів з онукою, а до виникнення небажаних конфліктів між дідом, бабою та батьком дитини, що є недопустимим. Докази того, що дитина протягом вихідних днів залишається без нагляду, суду не надані.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що суд першої інстанції при визначенні способу участі бабусі та дідуся у вихованні онуки, правильно врахував малолітній вік дитини (3роки), щотижневий розпорядок дня дитини, її особисту прихильність до сторін, та позмінний режим праці відповідача, а також те, що, як до, так і після смерті матері дитини позивачі систематично та тривалий час спілкувались з онучкою, проте з жовтня 2020р. таке спілкування було припинено та визначив спосіб участі позивачів у вихованні.

За такого доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом того, що позивачі постійно до жовтня 2020 року приймали участь в житті онуки ОСОБА_8 , що дитина виросла на їх очах та добре до них відноситься, не відповідають дійсності. Проте даним обставинам судом надана правова оцінка у сукупності з іншими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги, що суд не надав належної правової оцінки поясненням відповідача та його свідка про те, що вони не давали бачитися дідусеві та бабусі з онукою з осені 2020 року, не відповідають дійсності, так як судом враховано дані обставини та зобов`язано відповідача не чинити позивачам перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції встановив інший спосіб участі позивачів у спілкуванні та вихованні онучки, ніж той, який запропонував орган опіки та піклування у своєму висновку, не є безумовною підставою для скасування рішення, оскільки відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування. Як убачається зі змісту рішення суду, судом був досліджений висновок органу опіки та піклування та вислухана думка представника органу опіки та піклування, яким був наданий аналіз у сукупності з іншими доказами у справі, що є правом суду. При цьому суд обґрунтовано відступив від висновку органу опіки та піклування в частині визначення конкретного періоду часу на спілкування позивачів з онукою, врахувавши вік дитини (3 роки), те, що з жовтня 2020р. спілкування позивачів з нею було припинено та інші зазначені вище конкретні обставини у справі.

При цьому колегія суддів враховує також те, що позмінний режим праці відповідача (доба через три) не свідчить про те, що дитина кожні вихідні дні обов`язково залишається без його піклування та не є достатньою підставою для того, щоб кожні суботу та неділю дитина проводила тільки з позивачами.

Не відповідає матеріалам справи також посилання позивачів на порушення судом їх прав, передбачених ст. 43 ЦПК України та принципу змагальності сторін, закріпленого в ст. 12 ЦПК України, оскільки на їх думку перевага надавана доказам відповідача, а докази, які надані позивачами, не дослідженні належним чином, крім того, відхиливши вимоги позивачів та повністю врахувавши вимоги відповідача, суд першої інстанції порушив принцип змагальності та диспозитивності.

Так, судом була забезпечена можливість позивачам ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; оскаржувати судове рішення; тощо, як це передбачено ст. 43 ЦПК України.

Посилаючись на порушення судом передбаченого ст. 12 ЦПК України принципу змагальності сторін, позивачі не конкретизували в чому вони полягали, адже позивачі приймали участь у розгляді справи, їм була надана можливість доводити обставини, які мають значення для справи і на які вони посилалися як на підставу своїх вимог.

Не був порушений судом також передбачений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства.

При цьому колегія суддів враховує, що судом відповідно до положень ч.1 ст. 229 ЦПК України під час розгляду справи були безпосередньо досліджені надані сторонами докази у справі, в тому числі пояснення свідків, висновки органу опіки та піклування, тощо.

Слід також зазначити, що згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що і було зроблено судом під час ухвалення рішення у справі.

За такого, не згода позивачів з прийнятим судом рішенням за результатами аналізу всіх зібраних у справі доказів через часткове задоволення позовних вимог позивачів та не встановлення такого порядку спілкування їх з онукою, як зазначено в їх позовній заяві, чи в висновку органу опіки та піклування, не свідчить про порушення судом принципу диспозитивності цивільного судочинства, а є проявом судом наданих йому дискреційних повноважень під час прийняття рішення у справі.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а містять суб`єктивне тлумачення апелянтами як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року