Дата документу 21.09.2021 Справа № 316/2082/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 316/2082/19 Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
№ 22-ц/807/2779/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Енергодарського районного суду Запорізької області від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24.04.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0709/0408/55-026 (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 12 тис. доларів США з кінцевим терміном погашення до 24.04.2018 р. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено Іпотечний договір №0709/0408/55-026-Z-1 від 24.04.2008 р. (далі Іпотечний договір) за яким в іпотеку було передано належну позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 16.09.2013 р. у цивільній справі ЄУН 316/2107/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , яке набрало законної сили 27.09.2013 р. та підлягає виконанню, визначено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0709/0408/55-026 від 24.04.2008 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вказаним рішенням суду також визначено, що станом на 10.06.2013 р. заборгованість за кредитним договором складає 98410,54 грн., яка складається з наступного: за кредитом у розмірі 10748,43 долари США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 85912,20 грн.; по відсотках у розмірі 1383,36 долари США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 11057,20 грн.; пеня у розмірі 180,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1441,14 грн..

У вересні 2019 року до її квартири прийшли працівники АТ «Альфа-банка» та повідомили про необхідність звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку оскільки АТ «Альфа-Банк» набуло права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до отриманої 12.09.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №180679740 інформації, їй стало відомо, що АТ «Альфа-Банк» через державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Такі дії вважає незаконними, зазначаючи як на порушення процедури проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що полягає у відсутності всіх необхідних документів для проведення такої реєстрації, що не було перевірено державним реєстратором, так і на те, що Іпотечним договором була передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки декількома способами, проте АТ «Альфа-Банк» реалізувавши один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по цивільній справі ЄУН 316/2107/13-ц, не має права на застосування іншого способу задоволення вимог Іпотекодержателя, враховуючи і те, що така передача є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексним номером: 47145397 від 31.05.2019 та запис про право власності за номером 31808521 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» .

Рішенням Енергодарського районного суду Запорізької області від 20 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасувано рішення державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексним номером: 47145397 від 31.05.2019 та запис про право власності за номером 31808521 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною, про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» , країна реєстрації: Україна.

Припинено право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» , країна реєстрації: Україна на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) - витрати по сплаті судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

До апеляційного суду представник апелянта не з`явився просив про відкладення справи у зв`язку з перебуванням представника у відпустці.

Натомість судова колегія враховує, що у відповідності до ст. 43 ЦПК України участь в судовому засіданні є не обов`язком, а правом особи, яка бере участь у справі.

Суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ст. 372 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Проте, з наданого клопотання не вбачається неможливість участі представника відповідача у справі, позаяк апелянт є юридичною особою, жодних відомостей про те, що юридична особа не може направити до апеляційного суду іншу компетентну особу крім визначеного ним представника не представлено. Таким чином апелянт реалізував надане йому ст. 43 ЦПК України право брати участь в судовому засіданні на власний розсуд.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0709/0408/55-026 (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 12 тис. доларів США з кінцевим терміном погашення до 24.04.2018 р.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено Іпотечний договір №0709/0408/55-026-Z-1 від 24.04.2008 р. (далі Іпотечний договір) за яким в іпотеку було передано належну ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-17) з подальшими змінами до нього (а.с.71-74, 75-76). 15.06.2012 р. АТ «Альфа-Банк» набуло прав кредитора за кредитним договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступних положень закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», яка відповідає редакції ч.4 даної статті в на дату розгляду справи, визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Отже, підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Способами звернення стягнення на предмет іпотеки Закон визначає: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Відповідно до положень п.п.10.3 п.3 Іпотечного договору, Іпотекодержатель мав право обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.16). При цьому, відповідно до положень п.12 Іпотечного договору, який не зазнав змін під час їх внесення до Іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, йдеться лише про один спосіб, а не декілька способів, як на це зазначає відповідач АТ «Альфа-Банк» у своїх письмових поясненнях. При цьому, дійсно п.п.12.3 п.12 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя викладене в п.п.12.3.1. та 12.3.2. цього пункту Договору, якими визначено можливість задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» або продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленого ст.38 Закону України «Про іпотеку», на що також зазначає і відповідач АТ «Альфа-Банк». Разом з цим, АТ «Альфа-Банк» залишено поза увагою зазначені вище приписи п.12 Іпотечного договору щодо права обрання лише одного із способів зазначених нижче, яким, крім вказаних в п.12.3 Іпотечного договору, є також звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, про що зазначено в п.12.1 Іпотечного договору (а.с.16). Відповідно до п.19 Іпотечного договору, строк позовної давності за будь-якими вимогами Іпотекодержателя, що випливає з цього договору становить три роки (а.с.17).

16.09.2013 р. по справі №316/2107/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, Енергодарським міським судом Запорізької області було ухвалено рішення яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів Згідно Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час провадження виконавчих дій, яке набрало законної сили 27.09.2013 р. (а.с.18-19), а отже за положеннями ч.5 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи, рішень якими було б спростовано обставини встановлені вказаним рішенням суду у справі №316/2107/13-ц надано не було.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що АТ «Альфа-Банк» використав право звернення стягнення на предмет іпотеки саме на підставі рішення суду, що визначено п.п.12.1 Іпотечного договору.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно датою від 24.03.2008 р. квартира АДРЕСА_4 (далі квартира) на праві приватної власності належала ОСОБА_1 (а.с.23) та відповідно даних Державного реєстру з 24.04.2008 р. Іпотекодержателем був ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.21), 24.04.2008 р. було накладено заборону відчуження нерухомого майна на підставі Іпотечного договору (а.с.21). Крім того, арешт на квартиру було накладено Енергодарським МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області 15.06.1017 р. на підставі відповідної постанови про арешт майна боржника (а.с.22).

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З даних Державного реєстру речових прав на нерухове майно (а.с.20) з`ясовано, що за зверненням АТ «Альфа-Банк» до державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., державним реєстратором було прийнято рішення 31.05.2019 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47145397 та на підставі Іпотечного договору; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: ШВ/159 виданого 18.02.2019 р. виданого АТ «Альфа-Банк»; реєстру серія та номер: 65 виданого 27.02.2019 р. видавник «УкрПочта» та внесено запис про право власності: 31808521 від 29.05.2019 р.

Відповідач АТ «Альфа-Банк» в заперечення вимог позову, вважаючи, що оскільки рішення суду не виконано, правовідносин кредитного договору не є припиненими, а отже не звільняє боржника від виконання грошового зобов`язання. Суд вважає такі посилання позивача обґрунтованими, разом з цим, слід зазначити, що частинами 1 та 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

За змістом ч.1 ст.12, ч.1 ст.33, ст.35 Закону України «Про іпотеку», реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Проте, частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 25.12.2008 р. яка не зазнала змін і на дату розгляду справи судом, визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором але в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції правильно виснував, що при наявності рішення суду від 16.09.2013 р. по справі №316/2107/13-ц, яке набрало законної сили 27.09.2013 р., проведення АТ «Альфа-Банк» перереєстрації права власності на квартиру не можна вважати позасудовим врегулюванням питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вона здійснена після набрання законної сили рішенням суду, яким таке питання було вирішено.

Посилання як при розгляді справи в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді, відповідача АТ «Альфа-Банк» на правові позиції викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.09.2018 р. у справі №921/107/15-г/16, які аналогічні висновкам Верховного Суду у справах №61-15951св18 від 30.10.2018 р., №61-4548чв18 від 21.02.2018 р., №572/2921/15-ц від 14.02.2018 р., висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18 від 04.06.2019 р., у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі №6-13878цс16, від 30.03.2016 р. у справі №6-1851цс15 (а.с.56-57, 59) які визначають, право іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням, що не припиняє самого грошового зобов`язання зумовленого основним договором, не надає права змінювати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, один з яких вже було реалізовано, як-то в даному випадку за рішенням суду (п.12.1 Іпотечного договору). Безпідставними на думку суду є і посилання АТ «Альфа-Банк» на правову позицію викладену Верховним Судом у справі №372/977/16-ц від 12.07.2018 р., оскільки у цій справі звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось в позасудовому порядку відповідно до умов іпотечного застереження, а отже також не може бути застосовано у даному спорі, оскільки АТ «Альфа-Банк» було реалізовано один зі способів (п.12.1 Іпотечного договору) право на яке визначо і Законом України «Про іпотеку» шляхом їх задоволення рішенням суду від 16.09.2013 р. що є чинним. При цьому, в контексті реалізації такого права, посилання відповідача АТ «Альфа-Банк» на постанову Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі №522/24450/14 (а.с.61) заслуговували б на увагу, якщо спір у даній справі стосувався б можливості реалізації такого права, проте, він не є предметом розгляду та вже був реалізований в судовому порядку у зазначеній вище справі.

Також судом першої інстанції було враховано, що відповідно до чинного законодавства на державного реєстратора, під час вчинення такої реєстраційної дії, Законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим вказаним Порядком №1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено і на державного реєстратора визначеного п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тож законом визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, відповідна особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Позивачем заперечується отримання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки серія та номер: ШВ/159 виданого 18.02.2019 р. (а.с.78-79), посилання на яке міститься в графі «підстави виникнення права власності» Інформації про право власності в даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20).

Згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 р. у справі №344/3627/16-ц, провадження №61-21032св18, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Виходячи з зазначеного, суд першої інстанції зробив переконливий висновок про те, що не можна вважати, що надані АТ «Альфа-Банк»: реєстр №65 поштових відправлень (а.с.80), список групованих відправлень (а.с.81), фіскальний чек (а.с.82), Цінний лист з зазначенням про повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулюванням залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.83) є підтвердженням направлення іпотекодавцю ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 18.02.2019 р. Вих.№ШВ/159, оскільки даних та доказів які б достеменно підтверджували, що таке повідомлення було направлено ОСОБА_1 та отримано останньою, або неотримано з власної вини, суду не надано. Крім того, лист-повідомлення Служби експрес-доставки «Меркурій» (а.с.207) також не може бути підтвердженням направлення відповідного повідомлення та доказом відмови в його отриманні ОСОБА_1 , оскільки не містить даних з яких можливо було б встановити, що саме намагались вручити кур`єри та причини невдалих спроб вручення про які зазначено. У змісті самого листа-повідомлення (а.с.207) зазначено на відправлення від 28.04.2019 р., проте повідомлення про яке зазначає і державний реєстратор, датоване 18.02.2019 р. Доказів ухилення від отримання ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 18.02.2019 р. Вих.№ШВ/159 (ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку») надано не було.

Відтак суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про неналежність виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» і Порядку №1127 щодо надіслання ОСОБА_1 повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в даному випадку, шляхом набуття на нього права власності відповідачем АТ «Альфа-Банк», що свідчить про порушення АТ «Альфа-Банк» процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки (Правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 23.01.2019 р. у справі №306/1224/16-ц, провадження №14-501цс18, в постанові Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі №521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18) та є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру (Висновок про що міститься в постанові Верховного Суду від 11.09.2020 року у справі №127/17399/19-ц, провадження № 61-3872св20).

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського районного суду Запорізької області від 20 травня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков