ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м.Суми

Справа №591/4988/20

Номер провадження 22-ц/816/1189/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі Товариство з обмеженою відповідальністю «РОАД КОНСТРАКШН», Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТ-СУМИ»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РОАД КОНСТРАКШН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТ-СУМИ»,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Северинової А.С., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 22 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РОАД КОНСТРАКШН» (далі ТОВ - «РОАД КОНСТРАКШН»), Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТ-СУМИ» (далі ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ») звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про демонтаж самочинного будівництва.

Позов мотивують тим, що ТОВ «Адамант-Суми» є орендарем земельної ділянки комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору оренди земельної ділянки від 22 грудня 2015 року, укладеного з Сумською міською радою з функціональним призначенням під будівництво адміністративно-торговельного розважального комплексу. У свою чергу, ТОВ «Роад Констракшн» є генеральним підрядником за договором генерального підряду № 97/10/16-2 від 07 жовтня 2016 року, укладеним з ТОВ «Адамант-Суми» і зобов`язане у встановлені цим договором строки виконати будівельні роботи на об`єкті «Адміністративно-торговельний розважальний комплекс по АДРЕСА_1 ».

На суміжній земельній ділянці з вказаним об`єктом будівництва знаходиться багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , в якому на другому поверсі розташована квартира АДРЕСА_3 , власником якої є відповідач.

Зазначають, що у 2007 році ОСОБА_2 здійснила у вказаній квартирі самовільне будівництво вікна в опорній стіні, яка межує з орендованою земельною ділянкою та виходить на об`єкт будівництва. На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2007 року визнано за ОСОБА_2 право власності на вікно, що знаходиться у житловій кімнаті 3 при здійсненні самовільної реконструкції в опорній стіні квартири АДРЕСА_4 . Однак, постановою Сумського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року вказане рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2007 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на вікно відмовлено. Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено не тільки наявність порушених прав ТОВ «Адамант-Суми» та ТОВ «Роад Констракшн» самочинним будівництвом вікна, здійсненого ОСОБА_2 , а й зазначено, що вказане будівництво вікна є самочинним ще й через невідповідність його влаштування проектній документації та без отримання відповідного дозволу.

Після узаконення вказаного вікна ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_1 організували систематичні звернення до контролюючих органів, органів архітектурно-будівельного контролю, органів державної влади та місцевого самоврядування з приводу заперечень ними щодо забудови суміжної земельної ділянки у зв`язку з тим, що новобудова закриватиме вікно до їх квартири і порушуватиме вимоги освітлення та інсоляції. Вказані звернення порушують права позивачів, так як стали підставою для численних перевірок будівництва, що ведеться ними на суміжній земельній ділянці та перешкоджає їх господарській діяльності.

Посилаючись на вказані обставини, просять усунути перешкоди у користуванні та забудові ними земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 під забудову адміністративно-торговельного розважального комплексу, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самовільно влаштоване вікно, яке знаходиться у житловій кімнаті 3 в опорній стіні квартири АДРЕСА_4 та закласти цей проріз у стіні цеглою.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 14 квітня 2021 року відмовив у задоволенні позову ТОВ - «РОАД КОНСТРАКШН», ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ».

В апеляційній скарзі ТОВ - «РОАД КОНСТРАКШН», ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ», посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правовим висновкам Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким їх позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №2-3484/07 встановлено факт самочинного будівництва відповідачем спірного вікна у квартирі АДРЕСА_4 та, що таке будівництво порушує права позивачів.

Вказує, що згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доведенню знову, про що позивачами зазначено у позовній заяві та неодноразово акцентувалось у судових засіданнях.

Однак, місцевим судом, у порушення вказаної процесуальної норми, зазначена обставина не була взята до увагу і суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність порушення їх прав з боку відповідача.

Вважають безпідставними висновки суду про те, що позивачі до звернення до суду повинні були звернутися до відповідача з вимогою про перебудову ним самочинного будівництва, оскільки жодним нормативно-правовим документом не передбачено обов`язковий досудовий порядок вирішення спору.

Крім того, висновки суду про наявність інших підстав для зупинення чи уповільнення будівництва, що здійснюють позивачі, не стосується предмету спору.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів адвоката Кузченко Т.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги,представника відповідача адвоката Чернадчука О.В., який заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ - «РОАД КОНСТРАКШН», ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ», суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели належними і допустимими доказами факт порушення їхніх прав унаслідок самочинного обладнання вікна у квартирі відповідача, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивачів про демонтаж такого самочинного будівництва, ураховуючи також і той факт, що цьому крайньому заходу передує виконання п. 1 ч. 7 ст. 376 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2015 року між Сумською міською радою та ТОВ «Адамант-Суми» був укладений договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 під будівництво адміністративно-торгівельного розважального комплексу, з терміном дії до 29 вересня 2020 року (а. с. 46-52).

Згідно з договором генерального підряду № 07/10/16-2 від 07 жовтня 2016 року ТОВ «Адамант - Суми» доручив ТОВ «Роад Констракшн» виконати будівельні роботи на об`єкті «Адміністративно-торгівельний розважальний комплекс» по АДРЕСА_5 (а. с. 29-31).

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 є суміжною із земельною ділянкою, на якій розташований будинок АДРЕСА_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 жовтня 2019 року власником квартири АДРЕСА_4 з 10 серпня 2019 року на підставі договору дарування є ОСОБА_1 (а. с. 32-33).

Також судом встановлено, що підставами звернення ОСОБА_1 до відповідних компетентних органів були не виключно питання порушення норм освітлення та інсоляції в його квартирі після завершення позивачами будівництва новобудови, яка закриє вікно в квартирі відповідача, а й те, що будівництво торгово-розважального комплексу впливає на технічний стан будинку по АДРЕСА_2 , ведеться з порушенням будівельних норм, державних стандартів і правил, порушеннями у сфері містобудування та охорони культурної спадщини (а. с. 34 -37, 38, 44-45).

08 серпня 2017 року Міністерством культури України на адресу замовника будівництва ТОВ «Адамант Суми» та генерального підрядника ТОВ «Роад Констракшн» надіслано припис № 19/10/74-17 з вимогою негайно зупинити проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на об`єкті будівництва «Адміністративно-торговельний розважальний комплекс по АДРЕСА_1 », які виконуються в межах Центрального історичного ареалу міста та комплексної охоронної зони вздовж АДРЕСА_6 , затверджених наказом Міністерства культури України від 22 листопада 2012 року № 1364 «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток», а також поряд з пам`яткою архітектури національного значення Спасо-Преображенським собором (постанови Ради Міністрів УСРС від 24 серпня 1963 року № 970, охор. № 617) (а. с. 121).

З листа Міністерства культури та інформаційної політики України від 05 серпня 2020 року вбачається, що вказаний припис Міністерством не скасований та не оскаржений в судовому порядку, тому є чинним (а. с. 124).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України (в редакції, чинній на момент здійснення реконструкції) власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний документ, який дає право виконувати будівельні роботи; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. А відтак, суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 463/4811/16-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховуватись судом при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічна вимога викладена у пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 462/469/14-ц.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ТОВ - «РОАД КОНСТРАКШН», ТОВ «АДАМАНТ-СУМИ» посилались на те, що після узаконення самовільного вікна відповідач та третя особа організували систематичні звернення до контролюючих органів, органів архітектурно-будівельного контролю, органів державної влади та місцевого самоврядування, що створює позивачам перешкоди у будівництві, яке ведеться ними на суміжній земельній ділянці, а також що вказане будівництво вікна є самочинним ще й через невідповідність його влаштування проектній документації та без отримання відповідного дозволу.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачами, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення їх прав відповідачем внаслідок самочинно обладнання вікна у квартирі АДРЕСА_4 . В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів підтвердив ту обставину, що будівництво адміністративно-торгівельного розважального комплексу і на даний час продовжується.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що саме посилання позивачів на порушення їх прав не може свідчити про їх порушення.

Крім того, постановою Сумського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у цивільній справі № 2-3484/07 встановлено, що у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1992 від 27 листопада 2007 року зазначено, що самочинно обладнане вікно в квартирі АДРЕСА_4 в цілому відповідає державним будівельним нормам, при умові виконання вимог робочого проекту посилення стіни для влаштування віконного отвору. Експерт виявив порушення вимог вказаного робочого проекту, про що зазначив у заключній частині свого висновку.

У той же час, позивачі не звертались з вимогами до відповідача про приведення об`єкта самочинного будівництва (самочинно обладнаного вікна у квартирі) у спосіб, передбачений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2007 року № 1992.

Також позивачами не надано доказів про те, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва (самочинно обладнаного вікна у квартирі), як це передбачено ч. 7 ст. 376 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №2-3484/07 встановлено факт самочинного будівництва відповідачем спірного вікна у квартирі та, що таке будівництво порушує права позивачів, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки предметом спору у даній справі є вимога власника об`єкту нерухомого майна квартири про визнання права власності на складову частину (елемент) цього нерухомого майна вікно.

Відтак за встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РОАД КОНСТРАКШН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТ-СУМИ» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2021 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

Ю.О. Філонова