Дата документу 08.09.2021 Справа № 337/4150/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4150/20 Головуючий у 1 інстанції Мурашова Н.А.
Провадження № 22-ц/807/2398/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Подліянової Г.С.

за участю секретаря судового засідання Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Весна-2» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ЖБК «Весна-2» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.07.2017р. вона приступила до виконання обов`язків голови ЖБК «Весна-2» на підставі наказу №1-17 від 17.07.2017р.

16.08.2017р. вона була звільнена з посади голови правління протокольним рішенням загальних зборів членів ЖБК «Весна-2» №16/08-17, тобто з ініціативи власника.

Разом з тим, підстава звільнення в цьому рішенні не зазначена, копію наказу про звільнення їй не вручено.

Також при звільненні відповідач не здійснив з нею повного розрахунку, а саме не виплатив заробітну плату за липень 2017р. (з 17.07.2017р. по 31.07.2017р. в розмірі 1676,19грн. та за серпень 2017р. (з 01.08.2017р. по 17.08.2017р.) в розмірі 1669,57грн., усього 3345,76грн., компенсацію за невикористані 2 календарні дні відпустки в сумі 109,70грн., вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі шестимісячного середнього заробітку, що становить 20073,48грн.

У зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку вона має право на отримання відповідно до ст.177 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.08.2017р. по день звернення до суду з цим позовом 20.09.2020р. в розмірі 216 128,82грн., виходячи із середнього денного заробітку 145,46грн. та періоду затримки 1110днів.

Просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3345,76грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 109,70грн., вихідну допомогу в сумі 20 073,48грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 216 128,82грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Весна-2», на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 17.07.2017р. по 16.08.2017р. в розмірі 2693,35грн., в рахунок повернення витрат на правничу допомогу 100,80грн., усього 2794,15грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Весна-2», на користь держави судовий збір в сумі 26,84грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ЖБК «Весна-2» зареєстрований як юридична особа з 19.11.1970р. по теперішній час. Місце знаходження ЖБК «Весна-2» - м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, б.13,

Статут ЖБК «Весна-2» затверджений рішенням Запорізької міської ради народних депутатів №511 від 19.11.1970р.

Відповідно до вказаного статуту, органами управління ЖБК є загальні збори і правління кооперативу. Повноваження загальних зборів та правління визначені цим Статутом. Правління обирає зі свого складу голову і заступника. Голова правління здійснює повсякденне керівництво діяльністю кооперативу.

Відповідно до Наказу №1-17 від 17.07.2017р. ОСОБА_1 прийнята на посаду голови ЖБК «Весна-2» з 17.07.2017р. із заробітною платою згідно штатного розпису.

Згідно з повідомленням про прийняття працівника на роботу (форма, визначена Додатком до постанови КМУ №413 від 17.06.2015р) ОСОБА_3 прийнята на роботу в ЖБК «Весна-2» 17.07.2017р. на підставі наказу №1/17 від 17.07.2017р. (арк.. 8 т.1).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.07.2017р. керівником ЖБК «Весна-2» значиться ОСОБА_1 .

Згідно з Протоколом загальних зборів членів ЖБК «Весна-2» №16/08-17 від 16.08.2017р. ОСОБА_1 звільнена з посади голови кооперативу з 16.08.2017р. (Том 1, а.с. 13).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.08.2017р. відомості про ОСОБА_1 як керівник ЖБК «Весна-2» виключені з державного реєстру 17.08.2017р.(Том 1, а.с. 16-17).

В трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис №31 за 17.07.2017р. про прийняття на посаду голови ЖБК «Весна-2» на підставі наказу №1-17 від 17.07.2017р.

Запис про звільнення ОСОБА_1 з посади в трудовій книжці відсутній (Том 1, а.с. 79).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.05.2018р., у справі №908/231/18 за позовом ТОВ «Юридична компанія «Юрлюкссервіс» до ЖБК «Весна-2» про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг та за зустрічним позовом ЖБК «Весна-2» до ТОВ «Юридична компанія «Юрлюкссервіс» про визнання недійсним договору надання юридичних послуг, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2018р., встановлено, що станом на момент укладення оспорюваного договору - 18.07.2017р. ОСОБА_1 була головою кооперативу відповідно до Державного реєстру юридичних осіб, що підтверджується витягом з зазначеного реєстру від 17.07.2017р. (арк..90-96 т.1).

Рішенням Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2020р. у справі №908/3438/19, яке набрало законної сили 15.12.2020р., встановлено, що станом на 17.07.2017р. ОСОБА_1 внесена в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань як керівник юридичної особи - голова правління ЖБК «Весна-2». 16.08.2017р. відбулись загальні збори членів ЖБК «Весна-2», на яких, зокрема, прийнято рішення, оформлене проколом №16/08-17 про звільнення з посади голови правління ОСОБА_1 та про призначення на посаду голови правління ОСОБА_4 . Визнаючи таке рішення недійсним, суд послався на порушення порядку повідомлення (скликання) загальних зборів членів ЖБК «Весна-2», внаслідок чого ОСОБА_1 не змогла належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні кооперативом (арк..238-243 т.2).

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.03.2021р. керівником ЖБК «Весна-2» значиться ОСОБА_1 , державна реєстрація рішення засновників юридичної особи про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації від 27.09.2017р., змін до складу комісії з припинення юридичної особи від 31.10.2019р. скасована 19.01.2021р. на підставі рішення суду у справі №908/3438/19 (арк..14-19 т.3).

Враховуючи те, що правомірність трудових відносин з позивачкою ОСОБА_1 як головою правління ЖБК «Весна-2» була предметом судового розгляду під час розгляду інших справ і рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.05.2018р. та рішенням Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2020р. встановлено, що в період з 17.07.2017р. по 16.08.2017р. позивачка ОСОБА_1 займала посаду голови Правління ЖБК «Весна-2», протокольне рішення про її звільнення №16/08-17 від 16.08.2017р. визнано недійсним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для відступлення від цієї правової оцінки не має.

Встановлені судом обставини, в силу приписів ч.4,5 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні правовідносини регулюються ст.34 Закону України «Про кооперацію», ч.1 ст.115 КЗпП України.

Голові Правління ЖБК «Весна-2» виплачується заробітна плата в розмірі встановленої законом мінімальної заробітної плати. Відповідні відомості містяться у Витягу з штатного розпису ЖБК «Весна-2» від 17.07.2017р.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VІІІ від 21.12.2016р. з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 гривень.

Відповідно до відомостей, зазначених в табелі обліку використаного робочого часу за серпень 2017р., встановлено, що ОСОБА_1 відпрацьовано з 01 по 16 серпня 2017р. включно 12 робочих днів.

Згідно з Розрахунковою відомістю за липень 2017р. оклад ОСОБА_1 становить 3200,00грн., відпрацьовано 12 днів, нараховано 1676,19грн., утримано всього 326,85грн (ПДФ 301,71грн та військовий збір 25,14грн), до виплати 1349,34грн. (Том 1, а.с.81)

Згідно з Розрахунковою відомістю за серпень 2017р. оклад ОСОБА_1 становить 3200,00грн., відпрацьовано 12 днів, нараховано 1669,57грн., утримано всього 325,56грн (ПДФ 300,52грн та військовий збір 25,04грн), до виплати 1344,01грн. (Том 1, а.с. 80).

Згідно з Довідкою №16/08/2017р. від 16.08.2017р. про нараховану та невиплачену заробітну плату ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за липень 2017р. в сумі 1676,19грн. за 11 відпрацьованих днів, за серпень 2017р. - 1669,57грн. за 12 відпрацьованих днів, усього 2345,76грн. (Том 1, а.с. 82).

Згідно з Довідкою №17/08/2017р. від 17.08.2017р. ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за липень 2017р. та серпень 2017р. в загальній сумі 3345,76грн. (Том 1, а.с.9).

Згідно з таблицею 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам» Додатку 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів», поданого ЖБК «Весна-2» до органів податкової інспекції 21.08.2017р. та 20.09.2017р., відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 як голові правління за липень та серпень 2017р. відсутні (Том 2, а.с. 143,144).

Згідно з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми нарахованих доходів та утриманих податків від 18.12.2020р. відомості про доходи ОСОБА_1 у вигляді заробітної плати від ЖБК «Весна-2» за період 2017р.- 2020р. відсутні (Том 2, а.с. 170-173).

Згідно з Випискою по картковому рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 в ТВБВ №10007/0286 Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» за період з 01.06.2017р. по 31.01.2018р. грошові кошти не надходили.

(враховуючи вище встановлені обставини, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ЖБК «Весна-2» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за період роботи з 17.07.2017р. по 16.08.2017р., оскільки в зазначений період ОСОБА_1 займала посаду голови правління і мала право на оплату своєї праці щомісячно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місячному розмірі, а заробітна плата за зазначений період ОСОБА_1 виплачена не була.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані ОСОБА_1 табель обліку використаного робочого часу за серпень 2017р., розрахункові відомості за липень 2017р. та серпень 2017р., як докази прийняті бути не можуть, оскільки вони складені та підписані безпосередньо ОСОБА_1 без зазначення дати, а табель обліку робочого часу та розрахункова відомість за певний робочий місяць повинні бути складені наприкінці місяця.

При цьому, станом на 31.08.2017р. ОСОБА_1 не мала повноважень голови правління, оскільки була звільнена рішенням загальних зборів членів ЖБК з 16.08.2017р., тобто цей день вважався останнім днем її роботи.

З цих підстав не може бути прийнята і Довідка №17/08/2017р. від 17.08.2017р. про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2017р. та серпень 2017р. в загальній сумі 3345,76грн., яка також складена та підписана ОСОБА_1 як головою Правління після припинення її повноважень.

Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд обґрунтовано виходив з того, що місячний розмір посадового окладу становив 3200,00грн.

Враховуючи відпрацьовані позивачем дні, за період з 17.07.2017р. по 16.08.2017р. позивачці ОСОБА_1 підлягає до виплати заробітна плата в розмірі 2693,35грн., а не 3345,76грн., як про це зазначено в позовній заяві.

Вирішуючи питання про стягнення вихідної допомоги в розмірі 20073,48грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 109,70грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 216 128,82грн., суд обґрунтовано виходив з приписів статей 44, 47, 83, 116, 117 КЗпП України

Вихідна допомога, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки виплачується тільки в разі звільнення працівника з роботи. Відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, застосовується у разі невиплати звільненому працівнику заробітної плати та інших належних сум у встановлені ст.116 КЗпП строки.

ОСОБА_1 була звільнена з посади голови Правління ЖБК «Весна-2» з 16.08.2017р. на підставі протокольного рішення загальних зборів членів кооперативу №16/08-17 від 16.08.2017р. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про причину звільнення, копія наказу про звільнення не видавалась, запис до трудової книжки не вносився.

Разом з цим, рішенням Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2020р. у справі № 908/3438/19 рішення загальних зборів членів кооперативу №16/08-17 від 16.08.2017р., в т.ч. про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Правління, визнано недійсним, тобто фактично її звільнення 16.08.2017р. не відбулось і її повноваження як голови Правління ЖБК «Весна-2» є поновленими з 17.08.2017р.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, відсутній юридичний факт звільнення працівника і відповідно підстави для стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції незаконно відмови у допуску до участі у справі представника відповідача Кліманову Т.В., яка діяла на підставі довіреності ЖБК, виданої Мєхтієвою І.А.

Вказані доводи колегією суддів відхиляються оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на уповноваження голови Правління видавати довіреності на представництво інтересів ЖБК, зокрема, рішення Правління, яке відповідно до ст.16 Закону України «Про кооперацію» та Статуту ЖБК «Весна-2» є виконавчим органом ЖБК.

Питання судових витрат вирішено судом першої інстанції з урахуванням приписів статей 134,137,141 ЦПК України.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: