09.09.2021 Справа № 756/9112/21
Справа пр. № 2-з/756/353/21
ун. № 756/9112/21
У Х В А Л А

09 вересня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Колесник А.В.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Савченка Андрія Юрійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що у 2019-2020 роках у нього були інтимні стосунки з ОСОБА_2 .

Як стверджував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила дитину чоловічої статі, батьком якої він є.

Зважаючи на те, що запис про батька дитини в актовому записі про народження дитини було здійснено відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України, позивач на підставі ст. 128 СК України просив суд визнати його батьком дитини, яку ІНФОРМАЦІЯ_1 народила ОСОБА_2

08 вересня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони у праві виїзду за кордон за межі України та/або на непідконтрольну територію, відповідачеві ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, до вирішення справи про встановлення батьківства по суті та набрання рішенням законної сили.

Вжиття заходу забезпечення позову, про який просить представник позивача, необхідно, на його думку, для того, щоб усунути ризики невиконання майбутнього рішення суду, унеможливлення ухилення відповідача від проведення у справі судової генетичної експертизи, яку слід призначити для перевірки факту кровного споріднення між ОСОБА_1 та дитиною, яку ІНФОРМАЦІЯ_1 народила ОСОБА_2 .

Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого ст. 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому

ст. ст. 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову (постанови ВС від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц,

від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити представнику позивача - адвокату Савченку А.Ю. у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Савченка Андрія Юрійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.В. Андрейчук