Справа № 431/6578/19
Провадження № 22-ц/810/514/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.

секретар судового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування

України у Луганській області

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 02 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Ткач О.В. в м. Старобільськ Луганської області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову посилається на те, що 15.05.2019 року Старобільським районним судом було винесено рішення, яким за позивачем було визнано право власності - на нараховані, але не виплачені Фондом соціального страхування України, грошові кошти у розмірі 62 585,64 грн., які належали померлому ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом. На сьогоднішній момент рішення Старобільського райсуду від 15.05.2019 р. про визнання права власності набрало законної сили. З цього приводу 03.09.2019 р. позивач, через свого законного представника звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області з заявою виплатити зазначену суму у розмірі 62 585, 64 грн. 26.09.2019 року від виконавчої дирекції ФССУ було отримано відповідь, з якої вбачається, що позивачу, як тимчасово переміщеній особі (яка фактично перебуває у місті Старобільськ) для отримання цих грошей, потрібно особисто звернутися до відділення ФССУ у місті свого тимчасового перебування з відповідними документами та надати згоду на обробку персональних даних. Позивач прийняв таке повідомлення як позитивне рішення стосовно його заяви про виплату грошей спадкового майна й тому 01.10.2019 року особисто звернувся з заявою про виплату грошей у розмірі визначеному за рішенням суду до Старобільського відділення ФССУ та надав необхідні для цієї процедури документи. Відповідач листом від 09.10.2016 р. за № 2658/02-1 стосовно звернення про виплату грошей, надав негативну відповідь на підставі чого позивач звернувся до суду та просить стягнути зі Старобільського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області суму грошей у розмірі 62585,64 грн., які йому належать на праві власності у порядку спадкування за законом на підставі рішення Старобільського райсуду від 15.05.2019 року. Крім того, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою у якій просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом, право власності на гроші у виді недоотриманої суми страхових виплат у розмірі 62585,64 грн., які входять до складу спадщини у виді страхових виплат, на одержання яких мав право його померлий дід ОСОБА_3 за своє життя й які підлягають коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку встановленому ст. 34 ЗУ «Про оплату праці». Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області нарахувати та виплатити позивачу зазначену суму у розмірі 62585,64 грн. з урахуванням коригую чого коефіцієнту як недоотриману суму страхової виплати за життя його дідом за період починаючи з моменту припинення липень 2014 р. по момент смерті діда лютий 2018 р. та зобов`язати сплатити зазначену суму на поточний рахунок Ощадбанку за реквізитами: рахунок № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10012/042 у Філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» МФО 304665, відкритий на ім`я ОСОБА_1 16.12.2020 р. позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог та просить визнати за ним суму грошей у розмірі 68724,07 грн. як суму інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових грошей у розмірі 62585,64 грн. які належали потерпілому ОСОБА_3 , на які за своє життя останній мав право. Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 суму грошей у розмірі 62585,64 грн., які належать йому на праві власності у порядку спадкування за законом на підставі рішення Старобільського райсуду від 15.05.2019 року та суму у розмірі інфляційного збільшення 68724,07 грн. за неправомірну затримку у виплаті страхових грошей у виплаті збільшення 68724,07 грн. за неправомірну затримку у виплаті страхових грошей на які за своє життя мав право померлий ОСОБА_3 . Стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 1313,10 грн. на його користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Староібльського районного суду Луганської області від 02 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 суму грошей у розмірі 62585 грн. 64 коп., які належать йому на праві власності у порядку спадкування за законом на підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15.05.2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено позивачу за необґрунтованістю.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що потерпілому ОСОБА_3 (спадкодавцю) не нараховано коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» за період з 01.12.2014 до 07.02.2018 (дата смерті потерпілого), так як останній не звертався із відповідною заявою до робочих органів Фонду соціального страхування України на території підконтрольній владі України, та ОСОБА_1 (спадкоємець) не відноситься до осіб, які мають право на одержання страхової виплати та не має права на спадкування сум, внаслідок коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці», так як ці виплати не входять до складу спадщини в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України. В частині 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 зазначено, що Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру в тому числі і суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми,що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей. Отже, позовні вимоги позивача щодо стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 суму грошей у розмірі 62585,64 грн. які належать йому на праві власності у порядку спадкування за законом на підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15.05.2019 року підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення суми інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових сум, які належали ОСОБА_3 у сумі 68 724, 07 грн. суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким визнати суму грошей у розмірі 68 724,07 грн, як суму інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових грошей у розмірі 62 585,64 грн, які належали потерпілому ОСОБА_3 , на які за своє життя, мав право померлий ОСОБА_3 та стягнути на його користь зазначену суму грошей.

Апеляційна скарга мотивована тим, що головним висновком суду першої інстанції на підставі аналізу норм законодавства України ст. 1216, ст. 1218, ст. 1227 ЦК України випливає, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.З цього приводу суд посилається на відповідну правову позицію, яка узгоджується з судовою практикою, зокрема з постановою Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 522/19647/17. Скаржник, ознайомившись з рішенням суду, та проаналізувавши мотивувальну частину цього рішення не погоджується з даним вердиктом, оскільки вважає що суд першої інстанції відмовляючи скаржнику в частині визнання та стягнення грошей у розмірі 68 724,07 грн., як суму інфляційного збільшення, помилково дійшов висновку щодо права власності та правомірності вимагання Позивачем - визнати та стягнути зазначену суму, оскільки не вірно встановив обставини за якими випливають правовідносини сторін, й за наслідком чого не вірно застосував правову норму закону, яку б повинно було би застосовувати до цих правовідносин.Судпершої інстанції визнав та підтвердив право спадкодавця на недоотримані страхові гроші в зазначеному розмірі, які не були нараховані та відповідно не були виплачені Відповідачем, саме з його вини й тим самим, суд визнав та підтвердив факт існуваннязаборгованості перед спадкодавцем щодо недоотриманих страхових виплат, право на вимогу, яких, у зв`язку зі смертю останнього, в порядку спадкування перейшло до правонаступника цих майнових прав, до яких належать речові та зобов`язальні права.Оскільки суд своїм рішенням визнав, що спадкоємець мав право на отримання страхових грошей, які не були йому сплачені своєчасно, то за суттю цього рішення, витикає висновок про те, що спадкоємець очевидно поніс втрату частини доходу, й не тільки зв`язку не отриманням цих грошей, але і зв`язку з знеціненням цих грошей інфляцією з причин подорожчання споживчих товарів і послуг, й тому за усією логікою, випливає інший справедливий висновок, що, якщо спадкодавець за життя міг би отримати ці гроші, то він повинен був отримати ці гроші з урахуванням інфляційних процесів, що давало би йому можливість частково або повністю отримати грошове відшкодування з причин подорожчання споживчих товарів і послуг, які Відповідач зобов`язаний був сплатити у відповідності до норми ч.7 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», де зазначено , що нарахування страхових виплат підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», з урахуванням положень ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.На таких підставах, скаржник звертаючись до суду за захистом своїх прав - з позовом до Відповідача щодо стягнення відповідних грошей в примусовому порядку, оскільки останній добровільно відмовився виконувати ч.10 ст. 47 виші зазначеного Закону, яким він повинен обов`язково керуватися в своїй діяльності, вважав за доцільне, з урахуванням інфляційного збільшення з причин знецінення цих грошей, керуючись рекомендаціями ВСУ відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (Лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року) надати до суду розрахунок, щодо уточнення суми, яку повинно стягнути.Так, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. Інфляційні витрати підлягають обрахуванню за період з липня 2014 року (при цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця) по день смерті спадкодавця 2018 рік, з урахуванням положень ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення".Скаржник також надав розрахунок інфляційних витрат за спірний період, виходячи з якого прийшов до висновку про інфляційне збільшення:62 585,64 грн. х 2, - 62 585,64 = 68 724,07 грн. Загальна сума заборгованості, з урахуванням інфляційного збільшення за не правомірну затримку у виплаті страхових грошей, на які за своє життя, мав право померлий ОСОБА_3 , й яку скаржник просив суд стягнути складає у розмірі 131 309,71 гривен.Але, як вбачається, суд задовольнив позов частково - було стягнуто суму грошей у розмірі 62 585,64 грн., які скаржник набув раніше за рішенням суду й які на даний момент вже є його власністю, але в іншій частині позивних вимог, де Позивач просив визнати та стягнути суму грошей у розмірі 68 724,07 грн., як суму інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових грошей у розімірі 62 585,64 грн., які він набув за рішенням суду, судом було відмовлено.Вимога скаржника визнати та стягнути суму грошей у розмірі 68 724,07 грн., як суму інфляційного збільшення - була за своєю суттю та за її розрахунком обґрунтована причиною знецінення цих грошей у зв`язку з інфляцією (обґрунтовано було нормами законодавства України та рекомендаціями ВСУ відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (Лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року)), що й було ключовою й головною підставою вимагати визнання цих грошей, а та інша причина на яку скаржник посилався у позові, як додатковий привід для стягнення цих грошей-а саме «за затримку у виплаті визнаних раніше страхових грошей у розмірі 62 585,64 грн.» була скаржником визначена помилково, оскільки очевидно визначає стягнення компенсації, штрафної санкції за не виконання Відповідачем грошових зобов`язань, яку скаржник в своєму позові дійсно не вимагав.І тому, суд, якщо б, об`єктивно та повно з`ясував би усі обставини справи, встановив би фактичні взаємовідносини сторін та які з цього приводу випливають права та зобов`язання, то керуючись принципом «суд знає закони», встановивши дійсні обставини справи, надавши їм правову оцінку, застосувати ти матеріальні норми права, які застосовуються при розгляді таких спірних взаємовідносин та постановити справедливе рішення.Відповідно до правових позицій висловлених Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17) слід зазначити, що інфляційні нарахування не є ані штрафною санкцією, ані компенсацією збитків, а є встановленим коефіцієнтом для визначення відповідності (еквівалентності) певних грошових сум в різний час й тому визнаються. Складовою частиною боргу (зобов язання, збитку, оціненого в грошовому вираженні тощо) застосовуються неї вимогу кредитора у всіх випадках відшкодування (компенсацій тощо) чи взаємозв язку зі ст. 204 ЦКУ.Тобто це є одним із заходів цивільно-правої відповідальності, що випливає з назви ст.625 ЦКУ гл.51 «Правові наслідки порушення зобов 'язання. Відповідальність за порушення зобов`язання». Таким чином, враховуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу а також 3 % річних входять до складу грошового зобов язання і є особливою мірою відповідальності боржника, оскільки виступають способом захисту майнова ті інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Така правова позиція узгоджується с правовим висновком ВГСУ в постанові від 01.11.2012р. по справі № 5011-32/5219-2012, лист від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013 в рішенні - 29.01.2015 р. у справі № 908/5564/14 і у листі ВСУ від 01.07.2014 року.На підставі рішення Старобільського районного суду від 15 травня 2019 року по справі № 431/5368/18 з аналізу відповідних норм законів України, практики ЄСПЛ та з огляду на зазначене з висновок, якщо спадкодавець за життя мав законне право на отримання страхових виплат, що за законом в випадку інфляції ( ч. 1 ст. 47 ЗУ) виплачуються з урахуванням інфляційного збільшення, міг би їх вчасно отримати але, які не були виплачені отримувачу страхових виплат за його життя, з вини Фонду соцстрахування, то у останнього перед отримувачем (в даному випадку перед спадкодавцем) виникла заборгованість, яка в сукупності загальної суми з інфляційним збільшенням, вважається майновим правом спадкодавця, тобто його правом власності, й яке на випадок смерті останнього, в порядку спадкування, переходить до правонаступника цього майнового права, тобто спадкоємця (скаржника) й за наслідком такого правонаступництва, до нього переходять в тому числі зобов`язальні права - права на вимогу до Фонду соцстрахування, сплатити недоотримані страхові гроші, з урахуванням, як вже зазначено вище, інфляційного збільшення, саме в відповідності до ч. 10 статті 47 ЗУ, де зазначено: «належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включається до складу спадщини.

.

Відзив на апеляційну скаргу

01 липня 2021 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшов відзив від УВД ФСС України у Луганській області. Мотивуючи який відповідач зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що спір стосовно нарахування страхових виплат з урахуванням коригування не вирішено, а тому право на збільшення сум страхових виплат померлий потерпілий не набув. Подібний за змістом висновок висловлено Верховним Судом в ухвалі від 23 жовтня 2018 року у справі № 805/529/17-а (провадження № К/99001/15460/18), у постановах від ЗО жовтня 2018 року у справі № 522/19647/17 (провадження № К/9901/29215/18), 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19), від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц (провадження № 61-17311 св 19), від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20). Відповідно до ст. 41 Закону № 1105 особами, які мають право на одержання страхової виплати є непрацездатні особи, які перебували наутриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання віднього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом небільш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1)діти, які не досягай 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2)особи, які досягай пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3)особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

4)неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

5)непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягай восьмирічного віку.

Таким чином, оскільки потерпілому ОСОБА_3 (спадкодавцю) не нарахованокоригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закон" України «Про оплату праці» за період з 01.12.2014 до 07.02.2018 (дата смерті потерпілого), так як останній не звертався із відповідною заявою до робочих органів Фонду соціального страхування України на території підконтрольній владі України, та ОСОБА_1 (спадкоємець) не відноситьсядо осіб, які мають право на одержання страхової виплати.Позивач також не має права на спадкування сум, внаслідок коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці», так як ці виплати не входять до складу спадщини в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України. Отже, позовні вимоги, щодо суми інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових сум, які належали ОСОБА_3 у сумі 68 724, 07 грн. є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Крім того, відповідно до частини 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвержденого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 , індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру в тому числі і суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

На підставі вищевикладеного, вважаємо рішення Старобільського районного суду Луганської області від 02.03.2021 по справі №431/6578/19 таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та просимо апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Старобільського районного суду Луганської області від 02.03.2021 по справі №431/6578/19 залишити без змін.

Щодо явки сторін

Сторони були повідомлені про час і місце судового засідання шляхом надсилання судових повісток повідомлень на поштові адреси сторін їх представників та телефонограм.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15.05.2019 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання права та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, право власності на гроші у виді недоотриманої суми виплат за період з 01.12.2014 р. до 07.02.2018 р. у розмірі 62585,64 грн., які входять до складу спадщини у виді страхових виплат, на одержання яких мав право його померлий дід ОСОБА_3 за своє життя. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено позивачу за необґрунтованістю (а.с. 32-34).

03.09.2019 р. позивач, через свого законного представника звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області з заявою виплатити зазначену суму у розмірі 62 585, 64 грн. (а.с. 14).

Від виконавчої дирекції ФССУ було отримано відповідь, з якої вбачається, що позивачу, як тимчасово переміщеній особі (яка фактично перебуває у місті Старобільськ) для отримання цих грошей, потрібно особисто звернутися до відділення ФССУ у місті свого тимчасового перебування з відповідними документами та надати згоду на обробку персональних даних (а.с. 15).

Відповідач листом від 09.10.2016 р. за № 2658/02-1 стосовно звернення про виплату грошей, надав відповідь, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. У зв`язку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий Кабінетом Міністрів України, не має можливості здійснити позивачу виплату заборгованості щомісячних страхових виплат за померлого дідуся ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , які він недоотримав за життя (а.с. 16).

В своїй заяві про збільшення позовних вимог, позивач зазначає про необхідність стягнення з відповідача недоотриманих страхових виплат його померлим дідом ОСОБА_3 з урахуванням індексу інфляції, посилаючись на норми ч. 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105 в якій зазначає, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку, та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 200-202).

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягай восьмирічного віку.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на відповідні кошти, то спадкоємець не може успадкувати зазначені кошти. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Відповідна правова позиція узгоджується з судовою практикою, зокрема з постановою Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 522/19647/17.

Таким чином, оскільки потерпілому ОСОБА_3 (спадкодавцю) не нараховано коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» за період з 01.12.2014 до 07.02.2018 (дата смерті потерпілого), так як останній не звертався із відповідною заявою до робочих органів Фонду соціального страхування України на території підконтрольній владі України, та ОСОБА_1 (спадкоємець) не відноситься до осіб, які мають право на одержання страхової виплати та не має права на спадкування сум, внаслідок коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці», так як ці виплати не входять до складу спадщини в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України.

В частині 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 зазначено, що Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру в тому числі і суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми,що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

Отже, позовні вимоги позивача щодо стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 суму грошей у розмірі 62585,64 грн. які належать йому на праві власності у порядку спадкування за законом на підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15.05.2019 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення суми інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових сум, які належали ОСОБА_3 у сумі 68 724, 07 грн. суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Cудова колегія погоджується із доводами поданого відзиву відповідачем, а саме з тим що суми інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових сум, які належали ОСОБА_3 у сумі 68 724, 07 грн. є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Крім того, відповідно до частини 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвержденого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 , індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру в тому числі і суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

Виходячи з наведеного доводи апелянта щодо помилковості висновку суду першої інстанції щодо права власності та правомірності вимагання Позивачем суми інфляційного збільшення за затримку у виплаті страхових сум не є обгрунтованими належними нормами і не відповідають діючий судовій практиці.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються різзних підходів до тлумачення чинного закону.

Виходячи з аналізу практики висловленої Верховним Судом в ухвалі від 23 жовтня 2018 року у справі № 805/529/17-а (провадження № К/99001/15460/18), у постановах від 30 жовтня 2018 року у справі № 522/19647/17 (провадження № К/9901/29215/18), 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19), від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц (провадження № 61-17311 св 19), від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20), судова колегія приходить висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги, а постановлене рішення Старобільського районного суду Луганської області від 02 березня 2021 року вважає за необхідне залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.259,367,374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 03 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: