ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 766/1657/21

номер провадження 22-ц/819/1427/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,

Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Приватбанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Рядчої Т.І., в цивільній справі № 766/1657/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10.12.2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

Підписуючи анкету-заяву, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначав, що на підставі договору надання банківських послуг відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано у користування кредитну картку.

В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна голд».

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак в процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, внаслідок чого станом на 01.04.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 10915, 90 грн., з яких: 8570,76 грн. заборгованість за (простроченим) тілом кредиту; 2345,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 10.12.2010 року у розмірі 10915,90 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8570 грн 76 коп., в т.ч. 8570 грн 76 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками 2345 грн 14 коп., судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 10.12.2010 року станом на 04.01.2021 року в сумі 8570,76 грн., а також 1782,30 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що відповідачкою поряд із анкетою-заявою, підписано також і паспорт споживчого кредиту, в якому її повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі про: тип кредиту, суму ліміту, строк договору та строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку в межах та поза межами пільгового періоду, тип процентної ставки, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, реальну річну процентну ставку, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж за 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін. Отже, ОСОБА_1 була належним чином повідомленою про умови кредитування, у тому числі і щодо сплати процентів.

Посилається на відповідні судові рішення Верховного Суду, висновки яких суд першої інстанції не врахував.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, оскільки розмір ціни позову у даному випадку становить 10915,90 грн., тобто є меншим, а ніж сто розмірів прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб (227000,00 грн).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи із змісту апеляційної скарги апелянт оскаржує рішення лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом. Доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту апеляційна скарга не містить, а тому з огляду на приписи ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.12.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви (а.с. 18).

З долученого до позовної заяви представником позивача розрахунку заборгованості слідує, що станом на 04.01.2021 року заборгованість

ОСОБА_1 перед банком становила загальну суму 10915,90 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8570,76 грн., заборгованість за процентами 2345,14 грн.

Відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд виходив із того, що банком не дотримано вимог щодо узгодження із відповідачкою умов кредитування, які банк вважав погодженими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 10.12.2010 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг ОСОБА_1 ), стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.12.2010 року, позивач посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», як невід`ємні частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За викладених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши обставини справи дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо того, що долучений до позову паспорт споживчого кредиту не є кредитним договором із узгодженими умовами, а носить лише інформаційний та ознайомлювальний характер, оскільки паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, крім того у вказаному паспорті зазначено дату надання інформації 25.06.2019 рік та зазначено, що така інформація зберігає чинність і є актуальною лише до 10.07.2019 року. Крім того паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо двох видів кредитних карток Універсальна та Універсальна Голд, тоді як матеріали справи не містять інформації про обрання ОСОБА_1 певного типу кредитування.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Отже, саме по собі, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, за умови відсутності доказів, які б слугували підтвердженням факту погодження та прийняття відповідачкою конкретних запропонованих їй умов та правил банківських послуг, не можуть бути підставою для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у стягненні нарахованих відсотків за 625 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не нараховувалися та не заявлялися вимоги про стягнення відсотків за процентною ставкою іншою, ніж визначеною банком у позові.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч зазначеній нормі права, позивач не довів підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками.

Посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №153/1334/16-ц та від 02.12.2020 року у справі 284/157/20 не є слушними, оскільки висновки суду касаційної інстанції зроблені за інших фактичних обставин, а ніж обставини цієї справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: О.В.Кутурланова

В.В. Майданік