Справа № 182/4236/21
Провадження № 2/0182/2369/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистопілля» в особі директора Горбик Олександра Валерійовича про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилалась на наступне.

Їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 14 від 25 січня 2009 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чистопілля» в особі його директора належить майно, що складається з:

- причіпу 2ПТС-4, інвентарний № 2735, вартістю 398 грн.;

- плугу ПЛН-9, інвентарний № 4713, вартістю 51 грн.;

- будівлі кладової, інвентарний № 245, вартістю 427 грн.;

- споруди підвалу, інвентарний № 890, вартістю 46 грн.;

- холодильної установки, інвентарний № 6823, вартістю 52 грн.

Згідно п.2.5 договору купівлі-продажу від 25.01.2009 року, майно, яке нею придбане, належало продавцеві на праві приватної власності, згідно рішення Загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП ім.Котовського, оформленого протоколом 07.11.2008 року. Згідно п.3.1. цього ж договору, Покупець повинен сплатити Продавцеві за купівлю переліченого майна його вартість в сумі 974 грн. без ПДВ. Сплата вартості проданого майна ТОВ «Чистопілля» підтверджується квитанцією приходного касового ордеру від 25 січня 2009 року та накладною № 16/22 від 25.01.2009 року. Куплене нею майно було передано продавцем їй у власність. Таким чином, всі необхідні умови договору купівлі-продажу були сторонами виконані. Проте, про необхідність зареєструвати на її ім`я будівлі кладової, інв.№ 245, її не повідомили. Протягом тривалого часу (більше 12 років) вона постійно користується будівлею кладової, купленої нею, згідно договору купівлі-продажу від 25.01.2009 року. Вона утримує будівлю в належному санітарному та технічному стані, проводить в ній необхідні ремонтні роботи. Колишній власник цього майна не заявляв і не заявляє ніяких претензій щодо свого права на це майно. Згідно вимог ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК, для такого набуття необхідна сукупність умов: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

-добросовісність заволодіння чужим майном: відкритість володіння, безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Усі вказані вимоги щодо будівлі кладової нею виконані. Вона протягом більше 12 років відкрито та безперервно володіє будівлею кладової, придбаної нею на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2009 року. За цей час ніяких претензій з боку відповідача до неї з приводу володіння вказаним майном не надходило. Згідно довідки відповідача від 30.06.2021 року та довідки виконкому Першотравневської сільської ради від 17.05.2021 року за № 687, вона постійно користується належним їй майном. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Визнання за нею права власності на будівлю кладової не нанесе ніякої шкоди інтересам відповідача, який фактично розпорядився належним йому майном та отримав за нього гроші. Вартість спірного майна, згідно накладної № 16/22 від 25.01.2009 року, складає 427 грн. З цих міркувань нею і визначена ціна позову. За таких обставин звернулась до суду.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.16).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.15).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши свідків, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачці по справі на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 14 від 25 січня 2009 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чистопілля» в особі його директора належить майно, що складається з:

- причіпу 2ПТС-4, інвентарний № 2735, вартістю 398 грн.;

- плугу ПЛН-9, інвентарний № 4713, вартістю 51 грн.;

- будівлі кладової, інвентарний № 245, вартістю 427 грн.;

- споруди підвалу, інвентарний № 890, вартістю 46 грн.;

- холодильної установки, інвентарний № 6823, вартістю 52 грн. (а.с.4-8).

Згідно п.2.5 договору купівлі-продажу від 25.01.2009 року, майно, яке придбане позивачкою, належало продавцеві на праві приватної власності, згідно рішення Загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП ім.Котовського, оформленого протоколом 07.11.2008 року. Згідно п.3.1. цього ж договору, вартість переліченого майна склала 974 грн. без ПДВ. Сплата вартості проданого майна ТОВ «Чистопілля» підтверджується квитанцією приходного касового ордеру від 25 січня 2009 року та накладною № 16/22 від 25.01.2009 року (а.с.7-8). Куплене позивачкою по справі майно було передано продавцем у власність позивачки. Таким чином, всі необхідні умови договору купівлі-продажу були сторонами виконані. Проте, будівля кладової, інв.№ 245, позивачкою не була зареєстрована, згідно закону. Протягом тривалого часу (більше 12 років) позивачка постійно користується будівлею кладової, купленої нею, згідно договору купівлі-продажу від 25.01.2009 року, утримує будівлю в належному санітарному та технічному стані, проводить в ній необхідні ремонтні роботи (а.с.9-10). Колишній власник цього майна не заявляв і не заявляє ніяких претензій щодо свого права на це майно.

Згідно вимог ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК, для такого набуття необхідна сукупність умов:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

-добросовісність заволодіння чужим майном: відкритість володіння, безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Усі вказані вимоги щодо будівлі кладової позивачкою виконані. Позивачка протягом більше 12 років відкрито та безперервно володіє будівлею кладової, придбаної нею на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2009 року. За цей час ніяких претензій з боку відповідача до неї з приводу володіння вказаним майном не надходило. Згідно довідки відповідача від 30.06.2021 року та довідки виконкому Першотравневської сільської ради від 17.05.2021 року за № 687, позивачка постійно користується належним їй майном.

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Судом встановлено, що визнання за позивачкою права власності на будівлю кладової не нанесе ніякої шкоди інтересам відповідача, який фактично розпорядився належним йому майном та отримав за нього гроші (а.с.14).

Верховний суд України в Постанові від 20.05.2019 року по справі № 205/6780/16-ц зазначив, що, відповідно до положень частин 1,4 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно, на підставі ст.344 Цивільного кодексу України (яка визначена підставою позову), можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння; відкритості; безперервності. У розумінні наведених положень володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Встановлення характеру володіння (добросовісне й недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, безперервним упродовж визначених законом строків (для нерухомого майна упродовж 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто, ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

У п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 pоку, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Аналіз ст.344 ЦК України дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30 травня 2019 року по справі № 753/15469/18, володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачка, дійсно, відкрито і добросовісно володіє будівлею кладової, інвентарний номер 245, з 2009 року, утримує його, ремонтує, що свідчить про те, що позивач є добросовісним набувачем. Судом також не встановлено, що існують інші особи, які б претендували на вказану будівлю.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем, у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.344 ЦК України, ст.4, 13, 81, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистопілля» в особі директора Горбик Олександра Валерійовича про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю кладової (інв.№245), розташованої в с.Чистопіль Нікопольського району Дніпропетровської області по вул.Соборній за набувальною давністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал