Номер провадження 2/754/543/21
Справа №754/1190/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Богослов Ю.В.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Київської міської ради, ОСОБА_4 , треті особи: Деснянський районний у м. Києві центр соціальних служб сім`ї та молоді, Департамент з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської Ради (КМДА), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександра Володимирівна про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування рішення про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, треті особи: Деснянський районний у м. Києві центр соціальних служб сім`ї та молоді, Департамент з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської Ради (КМДА), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександра Володимирівна про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 26.06.2020 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті.

10.03.2020 року від представника третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської Ради (КМДА) до суду надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог.

13.03.2020 року від представника відповідача Київської міської ради до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву.

23.02.2021 року позивачем до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, доповнив їх вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що 1-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як законний представник (батько), позивач ОСОБА_1 в інтересах доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 27 червня 2019 року звернувся до приватного нотаріуса КМНО Бурлак О.В. із письмовою заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 , яка доводиться померлій праонукою. На підставі заяви про прийняття спадщини була заведена спадкова справа за № 9/2019.

29 грудня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Бурлак О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 проте отримав постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії, з посиланням на те, що відсутнє підтвердження родинних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та у зв`язку із наявністю у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 2012 року, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою, державним нотаріусом Литвиненко Л.В . за реєстровим номером № 7-54. Позивач стверджує, що відповідно до довідки Другої Київської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2019 року за № 5918/01-16 про видачу копії вищезазначеного договору, договір купівлі-продажу 17 січня 2012 року державним нотаріусом Литвиненко Л.В., з реєстровим номером 7-54, не посвідчувався.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі з викладених у позові та у заяві про уточнення вимог позову підстав.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив суд ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства та наданими позивачем доказами, та слухати справу за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, правом надати відзив на позов не скористався.

Представник третьої особи - Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб сім`ї та молоді в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце слухання справи належним чином, правом надати пояснення не скористувався.

Представник третьої особи - Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської Ради (КМДА) в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце слухання справи належним чином, в своїх письмових поясненнях наданих до суду просив слухати справу за його відсутністю.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 з 18 травня 2007 року (а.с.17), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.18).

27 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 в інтересах дочки ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. із заявою про прийняття спадщини (з чого б вона не складалася, і де б не знаходилался) після ОСОБА_5 , 1942 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.146, а.с. спадкової справи 2), зазначаючи, що ОСОБА_3 доводиться померлій онукою.

Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру 27 червня 2019 року було відкрита спадкова справа після померлої ОСОБА_5 за № 9/2019 (а.с.152, а.с. спадкової справи 6).

Згідно до Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське БТІ» від 23.09.2019 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 10.09.1996 року відповідно до Наказу від 1391 від 03.09.1996 року.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 05 листопада 2001 року 15-ю Київською державною нотаріальною конторою м. Києва, яким все своє майно заповіла ОСОБА_6 у шлюбі ОСОБА_6 , дружини позивача та матері малолітньої ОСОБА_3 .

Підтвердженням родинних стосунків між ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_5 є наступні докази, які були надані суду стороною позивача.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27 червня 2019 року за № 7 щодо ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_11 , народила дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцем народження дитини та обох батьків зазначено у с. Новоселиця, Чигиринського району Черкаської області.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27 вересня 2019 року за № 7 щодо ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_5 , батьками якої були ОСОБА_10 (до реєстрації цього шлюбу ОСОБА_10 ) та ОСОБА_14 , обидва уродженці с. Новоселиця Чигиринського району Черкаської області.

Відповідно до виписки з погосподарської книги сільськогосподарської артілі ім. Шевченко від 28.10.2019 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чигиринського району Черкаської області, у книзі зроблено запис відносно членів сім`ї ОСОБА_15 , члена артілі, дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Як вбачається з повного витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 18 червня 2019 року за № 0 щодо ОСОБА_9 - ОСОБА_9 , наречена, зареєструвала шлюб із ОСОБА_16 , нареченим, ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис № 295, зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області та змінила прізвище на ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 є рідними сестрами по материнській лінії.

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12 грудня 2019 року за № 1 щодо ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у зв`язку із реєстрацією шлюбу матір`ю дитини ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до актового запису було внесено зміни щодо зміни прізвища матері « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_10 » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, прізвище дитини було змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_16 » та по-батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_16 » на « ІНФОРМАЦІЯ_16 ».

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 18 червня 2019 року за № 4 ОСОБА_19 - 12 липня 1980 року ОСОБА_19 зареєструвала шлюб із ОСОБА_25 . З цього ж витягу вбачається, що цей шлюб було розірвано 09 липня 1987 року.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27 червня 2019 року за № 8 щодо ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , у м. Умані Черкаської області, її батьками були - мати ОСОБА_19 , батько - ОСОБА_25 , які уклали шлюб 12 липня 1980 року, який був зареєстрований у міському ЗАГС м. Умань.

Таким чином, ОСОБА_19 та ОСОБА_5 є відповідно племінницею та тіткою.

19 травня 2007 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, дружина змінила прізвище на « ОСОБА_6 », від якого народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє позивач.

ОСОБА_6 , у шлюбі ОСОБА_6 доводилася ОСОБА_5 онукою, дочкою племінниці ОСОБА_19 (до шлюбу ОСОБА_19 , ОСОБА_19 ), а її дочка ОСОБА_3 , відповідно праонукою.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідно до актового запису про смерть № 267, зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с.153).

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 27 червня 2019 року за № 2 щодо ОСОБА_5 - вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду(частина четверта статті 315 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 30 травня 2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , вбачається, що метою його звернення з заявою про встановлення факту родинних відносин є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини дитиною після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1-кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Спадкове майно, відповідно до довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23 вересня 2019 року КВ-2019 за №36936, однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 32,2 м2, житловою площею 18, 6 м2, належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської адміністрації від 10 вересня 1996 року (наказ №1391 від 3 вересня 1996 року).

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України за ч.1 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За частиною 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиною родичкою та спадкоємицею за законом після померлої ОСОБА_5 є малолітня ОСОБА_3 в інтересах якої діє позивач.

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 18 червня 2019 року за № 7 щодо ОСОБА_9 ( рідної сестри ОСОБА_5 ), вона померла ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 12 грудня 2019 року за № 9 щодо ОСОБА_19 ( племінниці ОСОБА_5 ), вона померла ІНФОРМАЦІЯ_12 .

ОСОБА_6 (онука ОСОБА_5 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. із письмовою заявою 27 червня 2019 року, зазначивши, що дитина ОСОБА_3 приймає спадщину у вигляді спірної квартири.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. від 24 грудня 2019 року було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину із посиланням на відсутність документів, що посвідчують родинні стосунки між померлою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, а також наявність інформації з у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 2012 року, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою, державним нотаріусом Литвиненко Л.В .

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (статті 1261-1265 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що під час вирішення питання, хто є спадкоємцями за законом, необхідно враховувати такі юридичні факти, як: родинні відносини (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця.

Ступінь споріднення визначається кількістю народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних відносинах.

У п`яту чергу право на спадкування мають родичі четвертого-шостого ступеня споріднення, якщо відсутні спадкоємці перших чотирьох черг (родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення). До родичів четвертого ступеня споріднення належать діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба). До родичів п`ятого ступеня споріднення належать діти його двоюрідних онуків і онучок (двоюрідні правнуки та правнучки), діти його двоюрідних братів та сестер (двоюрідні племінниці та племінники), діти його двоюрідних дідів та бабок (двоюрідні дядьки та тітки). Родичі шостого ступеня споріднення це - діти його двоюрідних правнуків та правнучок (двоюрідні праправнуки та праправнучки), діти його двоюрідних племінників та племінниць (троюрідні онуки та онучки), діти його двоюрідних дядьків та тіток (троюрідні брати та сестри).

Статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Окрім наданих письмових доказів, фотосвітлин родини, наданих позивачем ОСОБА_1 , в судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .

Свідок ОСОБА_30 пояснила суду, що вона є Головою правління ЖБК «Будівельник-6», в якому знаходиться спірна квартира, знає всіх мешканців будинку, їй відомо, що ОСОБА_5 була незаміжня, своїх дітей не мала, з близьких родичів у неї була рідна сестра ОСОБА_9 , її дочка, племінниця ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_2 , яка доводилася праонукою ОСОБА_5 . ОСОБА_9 померла десь у 90 роках, племінниця у 2000 роках. Єдиною родичкою була онука ОСОБА_6 , на користь якої вона склала заповіт. Також їй відомо, що ОСОБА_6 померла у лютому 2019 року , у неї залишився чоловік та маленька дочка ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що їй відомо, як голові правління, що ніколи нікому ОСОБА_5 не продавала свою квартиру, бо вона б знала про продаж, ніяких договір до ЖБК особа, яка нібито придбала квартиру, а саме ОСОБА_4 не приносив, вона його ніколи не бачила. Про продаж квартири дізналася від слідчого, який їй телефонував, як Голові Правління. Квартирою крім позивача ніхто не цікавився.

Свідок ОСОБА_31 пояснила суду, що знайома із ОСОБА_5 ще із студентських років, навчалися в одному інституті, проживали в одній кімнаті у гуртожитку, все життя до смерті ОСОБА_5 вони спілкувалися. Ще в студентські роки вони їздили до матері ОСОБА_5 в с. Новоселиці Чигиринського району Черкаської області, вона знайома із усіма родичами померлої. Знала і рідну сестру ОСОБА_9 , і її доньку ОСОБА_2 , онуку ОСОБА_6 і її дочку - праонуку ОСОБА_3 . Їй відомо про заповіт на користь онуки ОСОБА_6 , але вона померла у лютому 2019 року . За життя ОСОБА_5 нікому свою квартиру не продавала, це було її єдине житло, вона в ній постійно проживала, в ній і померла. Прізвище ОСОБА_4 ніколи не чула, вважає, що це шахрай, який підробив документи.

Свідок ОСОБА_39 пояснив, що був знайомий із ОСОБА_5 десь з 1979 року, його рідна сестра ОСОБА_31 та ОСОБА_5 навчалися разом, усе життя спілкувалися, він також з нею дружив, вона була йому, як родичка. Вона була незаміжня, своїх дітей не мала. Народилася у Черкаській області Чигиринського району в селі Новоселиці. Мала рідну сестру ОСОБА_9 , у якої була дочка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_6 , яка вийшла заміж та народила дочку ОСОБА_3 , яка доводилася ОСОБА_5 праонукою. Сестра ОСОБА_5 та племінниця ОСОБА_2 давно померли, свою квартиру вона заповіла онуці ОСОБА_6 , але пережила її. Квартиру ніколи за життя не продавала, в ній жила до самої смерті. Про ОСОБА_4 ніколи не чув.

Таким чином, суд вважає доведеним факт родинних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем п`ятого ступеня споріднення, як двоюрідна праонука, оскільки її мати, ОСОБА_6 доводилася померлій двоюрідною онукою, онукою рідної сестри померлої ОСОБА_9 , і задовольняє позов в частині визнання факту родинних стосунків.

Також суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на квартиру з наступних підстав.

Однією з підстав для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 у постанові приватного нотаріуса зазначено про наявність державної реєстрації на ім`я відповідача ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 2012 року, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою, державним нотаріусом Литвиненко Л.В., за р.№ 7-54 (а.с.77 т .1).

Відповідно до п. 9 Договору купівлі-продажу, він не був зареєстрований в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до довідки Другої Київської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2019 року за № 5918/01-16 на ім`я приватного нотаріуса КМНО Бурлак О.В. згідно з даних реєстру для вчинення нотаріальних дій договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , державним нотаріусом Литвиненко Л.В. за р.№ 7-54, 17 січня 2012 року не посвідчувався (а.с.26 т. 1).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 10368 від 19 червня 2019 року.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 05 листопада 2001 року 15 Київською державною нотаріальною конторою м. Києва, яким все своє майно заповіла ОСОБА_6 у шлюбі ОСОБА_6 , дружині позивача та матері малолітньої ОСОБА_3

Судом встановлено, що до дати своєї смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_3 , яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 10.09.1996 року, відповідно до Наказу №1391 від 3 вересня 1996 року (а.с.78).

Суд погоджується із доводами позивача, що державна реєстрація права власності за вказаним договором купівлі-продажу від 17.01.2012 року відбулася лише 11 листопада 2019 року на підставі реєстраційної дії державного реєстратора Полянцевої Ольги Миколаївни, яка є державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), тобто через 8 років після укладення договору купівлі-продажу. Посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу спростовується наданою інформацію Другою Київською державною нотаріальною конторою про те, що державний нотаріус Литвиненко Л.В. 17 січня 2012 року не складала на нотаріальному бланку № ВРН81444 та не посвідчувала 17.01.2012 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між громадянкою ОСОБА_5 та громадянином ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Даний нотаріальний бланк не використовувався державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори для вчинення нотаріальної дії, яка не була пов`язана з відчуженням спірної квартири на користь відповідача ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.220 ч.1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.215 частини другої ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Оскільки судом встановлена нікчемність договору внаслідок того, що вищезазначений договір не посвідчувався нотаріально, це є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на ім`я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 2012 року, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою, державним нотаріусом Литвиненко Л.В., за р.№ 7-54, як неіснуючого та нікчемного.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України» від 01 квітня 2014 року у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру. Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що сторона позивача довела у встановленому порядку, що житлові права його малолітньої доньки порушені, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 1, 12, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Київської міської ради, ОСОБА_4 , треті особи: Деснянський районний у м. Києві центр соціальних служб сім`ї та молоді, Департамент з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської Ради (КМДА), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак Олександра Володимирівна про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, - задовольнии.

Встановити факт родинних стосунків, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) є двоюрідною праонукою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_3 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,2 м2, житловою площею 18, 6 м2.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49016207 від 04.10.2019 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2021 року.

Суддя О.М. Панченко