КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/114/21
Провадження № 2/488/866/21
14.09.2021 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Маснюк М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі,
ВСТАНОВИВ:
18.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та побудівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1985 року. Також просила визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що з 04.02.1984 р. по 20.06.1994 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі з відповідачем нею було придбано земельну ділянку з житловим будинком АДРЕСА_1 . Грошові кошти у розмірі 5 968 карбованців на купівлю зазначеного майна були взяті особисто нею у її батьків, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Починаючи з 20.07.1985 року і дотепер вона зареєстрована та проживає у вказаному будинку.
20 червня 1994 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу між нею та відповідачем була домовленість про те, що останній не має будь-якого права на придбаний нею під час шлюбу житловий будинок.
З моменту їхнього розлучення, а саме з 20 червня 1994 року і дотепер відповідач по справі жодного разу не приїжджав до їхньої оселі. Зазначила, що весь цей час вона проживає в даному будинку з першого дня вселення, сплачує комунальні та всі інші витрати, пов`язані з утриманням будинку та земельної ділянки, зберігає в ній свої речі, оскільки іншого житла у неї немає.
Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком, утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, здійснює оплату за комунальні послуги. Всі договори з комунальними підприємствами щодо постачання електроенергії, газопостачання, водопостачання, укладенні особисто з нею, як індивідуальним споживачем.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
За результатами вивчення доводів позову, дослідження матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Згідно з рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.06.1994 р. позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Корабельним районним відділом РАЦС м. Миколаєва 07.12.1994 р., в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 07.12.1994 р. був зроблений запис за № 545 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1
01.06.1985 р. позивачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Козленок С.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1061, був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 .
За інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 30.06.2020 р. за номером запису про право власності: 37134583, було зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1985 р. за ОСОБА_1 .
За інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 30.06.2020 р. за номером запису про право власності: 37134583, було зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку за позивачем ОСОБА_1 , розмір частки 1/1.
З 20.07.1985 року і до сьогодні позивач проживає в даному житловому будинку.
Судом також було встановлено, що майнового спору між сторонами під час розірвання шлюбу не було.
Проте, спірний житловий будинок був придбаний позивачем в період шлюбу, у зв`язку із чим вона не має можливості розпорядитися своїм майном.
Кодекс про шлюб та сім`ю України (КпШС України) втратив чинність 01 січня 2004 року із вступом у дію Сімейного кодексу України, а тому його дія поширюється на відносини, які виникли до 01 січня 2004 року.
Згідно з ст. 28 КпШС України в редакції 1969 року в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Судом встановлено, що у сторін по справі неповнолітніх дітей немає.
На думку суду, у зв`язку з тим, що з часу розірвання шлюбу з позивачем, відповідач не пред`явив вимог як співвласник майна, придбаного у шлюбі, підтверджує твердження позивача щодо того, що будинок по АДРЕСА_1 був придбаний не за спільні кошти подружжя.
Відповідно до ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
Судом достовірно встановлено, що фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 1993 року та рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.06.1994 року шлюб між ними розірваний. А отже, строк позовної давності ОСОБА_2 пропущений.
Аналогічне положення Закону закріплено й у ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 206, 258-259, 263-265, 280-283, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та побудівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1985 року.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1985 року.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Суддя Я.А. Чернявська