Апеляційне провадження № 22-ц/824/7689/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/11928/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання Ярмак О.В., Яворської А.А.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого 01 березня 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Таран Н.Г., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що після смерті його матері - ОСОБА_3 . П`ятнадцятою Київської державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її сини - він і відповідач та мати- ОСОБА_4 , яка звернулась до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на підставі сімейних домовленостей, а оскільки відповідач прийняв спадщину після їх батька, то позивач буде приймати спадщину після їх матері.

Проте, відповідачем, всупереч домовленостей, було подано до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Однак, за життя матері відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків передбачених ст.ст. 202, 203 СК України, не надавав допомоги матері під час її хвороби та безпорадного стану.

З огляду на викладене, вважав, що наявні законні підстави для усунення відповідача від права на спадкування майна, що належало його покійній матері - ОСОБА_3 , а саме: 1/3 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 1 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд залишив поза увагою факт невиконання обов`язку по участі у догляді та лікуванні матері, оскільки важка хвороба матері потребувала значних фінансових витрат, також не приймав фінансової участі у похованні, в яких участь приймав позивач та мати покійної матері (їх бабусі).

Також суд не врахував покази свідків, які підтвердили відсутність як матеріальної, так і фізичної допомоги матері.

Висновок суду про перебування відповідача у скрутному матеріальному стані через сплату аліментів є необґрунтованим, оскільки останній їх не сплачує, що підтверджується судовими рішеннями.

Зазначає також про те, що відповідач не виконав умови написаної ним власноручно розписки, а саме не передав кошти від проданого автомобіля покійного батька на лікування матері та не відмовився від спадщини після її смерті.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції в порядку статті 360 ЦПК України не подано.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені за законом належно.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником ні в позовній заяві, ні в суді не надано належних та допустимих доказів, які б давали законні підстави для усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалом справи та встановлено судом першої інстанції, Із дослідженої копії спадкової справи №631/2017, заведеної П`ятнадцятою київською державною нотаріальною до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Крім того, відповідач ОСОБА_2 також є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, легкового автомобіля марки «MITSUBISHI» моделі «Grandis» 2004 року випуску та легкового автомобіля марки «ВМW» моделі «5201» 1998 року випуску.

02.06.2017 року до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Р.О., ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подано заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_7 , на користь його сина ОСОБА_2 .

19.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

19.09.2017 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю., ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі з урахуванням ѕ частки майна, від якої відмовилися на його користь син померлого - ОСОБА_1 , дружина померлого - ОСОБА_3 та мати померлого - ОСОБА_8 . Спадщина на яку видані свідоцтва складається з: квартири АДРЕСА_2 , легкового автомобіля марки «MITSUBISHI» моделі «Grandis» 2004 року випуску та легкового автомобіля марки «ВМW» моделі «5201» 1998 року випуску.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно копії свідоцтва про право власності від 16.10.2007 року, яке видане Виконавчим органом Київської міської ради Головного управління житлового забезпечення вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

З копії Витягу з спадкового реєстру від 18.07.2018 року вбачається, що П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №62719593 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

14.08.2018 року до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини звернулась ОСОБА_4 , яка є матір`ю померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України).

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для задоволення позову про усунення від права на спадкування за законом є в тому числі і знаходження спадкодавця в безпорадному стані.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець, яким є його матір, перебувала у безпорадному стані, потребувала тривалого догляду та допомоги саме відповідача, а останній свідомо ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із її безпорадним станом.

Позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) зроблено висновок про те, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності (частина п`ята статті 1224 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок про те, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. З огляду на викладене є правильними висновки суду апеляційної інстанції про відсутність передбачених частиною першою статті 1224 ЦК України підстав для усунення ОСОБА_9 від права на спадкування за законом.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 зроблено висновок про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували потребу спадкодавця в допомозі відповідачки, як і факт ухилення відповідачки від надання такої допомоги. Встановивши, що відсутні умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_10 від права на спадкування за законом, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц зроблено висновок про те, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, встановивши відсутність умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_11 від права на спадкування за законом.

Таким чином, аналізуючи викладене вище, належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану матері, її потреби в отриманні допомоги від відповідача та ухилення його від надання допомоги матері суду не надано. За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення брата від права на спадкування.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що судом залишено поза увагою розписку щодо наявності письмового підтвердження відповідачем про відмову від спадщини матері, то вони є безпідставними та необгрунтованимим.

Вказана розписка укладена в простій формі та нотаріально не завірена.

В своїх поясненнях наданих в суді першої інстанції, відповідач пояснив, що вказана розписка була написана як зразок. Потім відносини між ним та його близькими розладилися, і вони так і не дійшли згоди стосовно її змісту та втілення її положень в життя.

До того ж, суд першої інстанції вірно зазначив, що будь-які домовленості між сторонами по справі не позбавляють відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Посилання позивача в позовній заяві та в апеляційній скарзі на ті обставини, що відповідач негативно ставився до спадкодавця та наносив тілесні ушкодження спростовується постановою слідчого слідчого відділу Деснянського Управління Поліції Головного Управління національної поліції у м. Києві Шамро А.Г. від 27.09.2017 року, відповідно до якої кримінальне провадження №0005235 від 25.04.2017 року, відносно відповідача про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 закрито, у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, стороною позивача в процесі розгляду справи не було надано суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували доводи про те, що спадкодавець ОСОБА_3 через похилий вік та тяжку хворобу дійсно перебувала у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребувала допомоги саме від спадкоємця ОСОБА_2 , а також, що останній був зобов`язаний надавати таку допомогу, але свідомо ухилявся від її надання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, позивачем та його представником ні в позовній заяві, ні в суді не надано належних та допустимих доказів, які б давали законні підстави для усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги, що поховання здійснювалось за кошти позивача не є підставою для усунення від спадкування відповідача, а тому до уваги не приймаються.

З огляду на викладене є правильними висновки суду першої інстанції про відсутність передбачених частиною першою статті 1224 ЦК України підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 29 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: