Дата документу 14.09.2021
ЄУ № 942/1333/21
Провадження №2-з/942/24/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року смт. Новопсков

Луганська область

Новопсковський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши у відкритому судовому засідання матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання договору дарування недійсним, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить: забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на зазначене майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін, дарування, міну тощо.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що має намір звернутися до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Заявнику належить 1/3 частка житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку заявник проживає разом з дружиною більше 30 років, утримує його в належному стані, сплачує комунальні послуги. Нещодавно заявнику стало відомо, що у розпорядженні його доньки ОСОБА_3 з`явився договір дарування 2/3 частки вказаного будинку від 04.03.1996, згідно якого заявник, нібито, подарував останній це нерухоме майно. Однак, будь-якого правочину щодо вказаного нерухомого майна заявник не вчиняв, договір дарування не підписував, нерухоме майно ОСОБА_4 не передавав. Заявнику стало відомо, що ОСОБА_4 має намір відчужити на користь інших осіб вказаний вище житловий будинок шляхом укладення договору купівлі-продажу, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за позовом заявника про визнання договору дарування недійсним.

У порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на 2/3 частки житлового будинку, заборонити будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав.

На підтвердження викладених у заяві вимог заявник надав копію договору дарування від 04.03.1996, зареєстрованого державним нотаріусом Корнієнко Н.В. в реєстрі за № 454, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новопсковської селищної ради народних депутатів від 08.04.1997 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну частку площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , будинок за адресою: АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат житловою площею 30,2 кв.м., загальна площа будинку 119,4 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1994 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 39,8 кв. м., ОСОБА_5 39,8 кв.м., ОСОБА_4 - 39,8 кв.м.

Отже, з вищезазначених документів вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були співвласниками вищезазначеного житлового будинку у рівних частках.

Заявнику належала 1/3 частка житлового будинку.

Суд пересвідчився в наявності спору між сторонами та вважає доведеним, що незастосування заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити виконання рішення.

Однак, захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник, а саме арешт 2/3 частки житлового будинку задоволенню не підлягає, оскільки заявник мав право власності лише на 1/3 частку житлового будинку. Інша частка у розмірі 1/3 належала ОСОБА_5 , яка не є стороною у справі, з аналогічною заявою про забезпечення позову до суду не звернулася.

Таким чином вимога заявника щодо накладення арешту на 2/3 частини нерухомого майна підлягає задоволенню частково, а саме шляхом накладення арешту на 1/3 частку житлового будинку.

Часткове задоволення заяви ОСОБА_1 у вигляді арешту 1/3 частки будинку до вирішення спору по суті не призведе до суттєвого обмеження прав відповідача на володіння та користування його частиною майна, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Водночас, ураховуючи необхідність вжиття заходу забезпечення позову у виді арешту 1/3 частки домоволодіння, заборона укладення угод, проведення реєстрації та перереєстрації майнових прав на житловий будинок не підлягає застосуванню, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину будинку запобіжить розпорядженню ним та його відчуженню до вирішення спору по суті.

Крім того, заявник не довів, що накладення арешту на частину житлового будинку буде не достатнім заходом забезпечення позову, а тому є необхідність у застосуванні заборони вчиняти будь-які дії стосовно даного житлового будинку. Крім того, заявник не довів, що заінтересована особа має намір продати будинок.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30 січня 2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Співмірність вжиття заходів забезпечення позову відображено у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Мікалефф проти Мальти» Суд визнав можливість застосування статті 6 Конвенції до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на викладене, враховуючи предмет позову, з яким має намір звернутися заявник до суду, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та співмірність, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог про визнання договору дарування недійсним, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, а саме шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог заявника в частині заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на зазначене майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін, дарування, міну тощо, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 152, 153, 157, 158, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання договору дарування недійсним, заінтересована особа ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 11.02.2019 органом видачі 4452, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Примірник ухвали про забезпечення позову направити ОСОБА_1 для відома, та ОСОБА_2 , Новопсковській державної нотаріальної конторі, Новопсковському районному відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Комунальному підприємству «Бюро Будпроектінвентаризація Новопсковської селищної ради» для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років з 14 вересня 2021 року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви він повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення Луганському апеляційному суду через Новопсковський районний суд Луганської області.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя: О.С. Стеценко