Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1151/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., представника позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17.03.2019 року позивач ОСОБА_4 в м.Виноградів надав у позику 33 000 гривень ОСОБА_2 , про що між ними було укладено письмовий договір позики, що підтверджується розпискою, даною відповідачем від 17.03.2019 року у присутності двох свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кошти за договором позики в строк до 31.09.2019 року та у разі невиконання договору позики відповідачка зобов`язалась виплатити пеню в розмірі 10 % від суми за кожний день прострочення.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, однак зобовязання за договором позик відповідачка ОСОБА_2 не виконала, борг повертати відмовилась. Разом з тим позивач зазначає, що на момент звернення до суду, відповідач ОСОБА_2 винна позивачу ОСОБА_4 суму в розмірі 33 000 гривень та 56 908 грн. прострочки (10% від суми боргу за кожний день прострочки).

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив (а.с.40,44)

Відзив обґрунтовується тим, що позовні вимоги відповідач визнає частково, оскільки 17 березня 2019 року вона від ОСОБА_4 жодні грошові кошти на руки не отримувала, однак дійсно мала перед позивачем - ОСОБА_4 боргові зобов`язання, але виключно на суму 6 500 (шість тисяч) п`ятсот гривень.

Разом з тим, відповідач зазначає розписка від 17.03.2019 року написана і підписана нею власноручно, але кошти вона не отримувала. Розписка була написана під впливом обману з боку ОСОБА_7 . Також зазначила, що боргові зобовязання перед ОСОБА_4 виникли 07.12.2018 року і 08.12.2018 року в момент здійснення ОСОБА_4 грошових переказів з свого рахнку в « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на картковий рахунок ОСОБА_8 , а саме: грошовий переказ на суму 3300 гривень від 07.12.2018 року, грошовий переказ на суму 3200 гривень від 12.12.2018 року, після зарахування коштів, ОСОБА_8 кошти зняла і передала їх відповідачу. Тому борг у 6500 (шість тисяч) п`ятсот перед ОСОБА_4 відповідач визнає повністю. Жодні інші фінансові відносини з ОСОБА_4 не визнає.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив такі задоволити з підстав наведених у позові, крім того пояснив, що можливо зменшити позовні вимоги без відсотків, але суму боргу 33000 гривень просить стягнути.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила позовні вимоги мотивуючи тим, що у борг отримала гроші лише в сумі 6500 гривень, які вона не повернула, розписку писала примусово, оскільки позивач погрожував створити проблеми її сестрі.

Представник відповідача, адвокат Попович В.І. в судовому засіданні підтримав заперечення на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що на прохання ОСОБА_2 була свідком того, що вона бере гроші від ОСОБА_4 під розписку, яку добровільно писала у машині біля магазину у с.Олешник, на неї ніхто не тиснув. Юліана зміст розписки переписувала із взірця. Про суму, штраф, пеню свідок не пам`ятає. Передачі грошей при свідку не було. Після підписання розписки вони розійшлися.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що у 2018 році кошти надходили на її Приватбанківську карту у двох сумах: дві і три тисячі гривень, які вона зняла і передала ОСОБА_2 . Про надходження коштів її повідомляла сестра. Про інші гроші, про розписку, про борги сестри їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив,що є кумом Вашкеби, останні й позвонив, що ОСОБА_10 буде писати розписку про отримані кошти в сумі близько 30 000 гривень і треба бути свідком. Розписка писалась по вул. Українській в селі Олешник. Гроші ОСОБА_10 отримала до складання розписки.

Суд заслухавши пояснення сторін їх представників, покази свідків, дослідив докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягають частковому задоволенню.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що 17.03.2019 року ОСОБА_4 надав у позику ОСОБА_2 33000 гривень. Факт отримання коштів підтверджується власноручно складеною відповідачем розпискою від 17.03.2019 року, за змістом розписки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 від 29.11.2012 року, отримала в борг від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суму 33 тис. гривень. Розписка складена у присутності двох свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_5 ОСОБА_2 зобов`язалась повернути всю суму в повному обсязі своєчасно до 31.09.2019 року. Разом з тим, зміст розписки містить, що в разі не дотримання ОСОБА_2 зазначеного зобов`язання, вона виплатить пеню в розмірі 10% від суми кожен день прострочки (а.с.6).

Матеріали справи не містять даних про те, що визначена позивачем сума 56 908 гривень, як пеня, відповідає нормам матеріального права та виниклим між сторонами правовідносинами. Розрахунок заборгованості не здійснено. В судовому засіданні представник позивача не підтримав зазначену суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, договором позики, укладеним між сторонами, передбачено неустойку у виді пені та її розміру.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03.09.2014 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики.

У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Як встановлено судом розмір заборгованості за договором позики відповідача складає 5 33 000 гривень. Обставини, які б свідчили про те, що розписка відповідачем написана під приводом примусу, судом не встановлено. В результаті порівняння розміру боргового зобов"язання відповідача та розміру нарахованої неустойки, суд встановив, що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості. Тому виходячи з принципу змагальності та диспозитивності, справедливості та розумності, суд приймає рішення про часткове задоволення позову із стягнення на користь позивача 33 000 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103 цс 16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Судом не встановлено обставини, які б вказували на відсутність у відповідача волевиявлення чи застосування до останньої примусу при підписання розписки, у звязку з чим обставина на яку відповідач посилається, як на підставу не визнання боргового зобов`язання спростовується встановленими в судовому обставинами та показами свідків.

Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання в борг у позивача коштів, що було обумовлено сторонами у розписці, підписано власноручно відповідачем, добровільно без примусу, факт неповернення цих коштів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики (розпискою) суми боргу в розмірі 33000 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. (а.с.1).

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 29.11.2012 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 17.03.2019 року в сумі 33 000 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк

Повний текст рішення

складено 15.09.2021 року