Справа № 635/6583/21
Провадження № 2/635/3448/2021
УХВАЛА

15 вересня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шинкарчука Я.А.

секретар судового засідання Желізова О.А.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ? приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смірнова Є.С., про визнання недійсним та скасування заповіту,

встановив:

25 серпня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ? приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смірнова Є.С., про визнання недійсним та скасування заповіту, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати заповіт складений ОСОБА_3 та посвідчений 25 травня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смірновою Є.С. за реєстровим №68.

Одночасно із позовною заявою, позивачем було подано суду заяву про забезпечення позову, яка на підставі ухвали суду від 27 серпня 2021 року була повернена заявнику, оскільки в порушення вимог частини шостої статті 151 ЦПК України не було додано оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Крім того, згідно ухвали суду від 30 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з недотриманням вимог статі 175 ЦПК України, окреслено недоліки та надано позивачу строк для їх усунення.

13 вересня 2021 року від ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд заборонити відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва на право власності на житло, видане відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації 27 вересня 1999 року №10568 та зареєстроване у реєстровій книзі №2 Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстрованим номером 14507 від 05.10.1999.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 та посвідченого 25 травня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смірновою Є.С. за реєстровим №68, тоді як об`єктом спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, у заявника існують обґрунтовані підозри, що відповідач може розпорядитись зазначеним нерухомим майно, відчужити його на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відчуження відповідачем майна, яке може бути ним оформлене в спадковому порядку, виключить можливість у майбутньому виконати рішення суду, в разі ухвалення судом рішення на користь позивача.

До заяви у відповідності до вимог частини шостої статті 151 ЦПК України подано оригінал квитанції про сплату судового збору за забезпечення позову.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі №635/6583/21 та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом заборони вчиняти певні дії щодо предмета спору.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог частини другої статі 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналізуючи приведені вище норми закону, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Приведені ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову припущення щодо можливої реалізації спірного майна, не підтвердженні жодними доказами, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка входить до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить померлому на праві спільної сумісної власності, про що вбачається із копії свідоцтва на право власності на житло, виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації та зареєстроване у реєстровій книзі №2 за реєстрованим номером 14507 від 05.10.1999 (а.с. 45 том 1). Іншими співвласниками спірної квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Отже, за наданими суду документами, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є лише співвласником приведеної вище квартири і його частка у праві власності не виділена.

Слід також вказати, що заявником не надано актуальних даних, кому саме на сьогоднішній день належать інші частки у приведеній вище квартирі, а оскільки їх права теж можуть бути обмежені застосованим заходом забезпечення про який просить заявник, суд приходить до висновку, що заборона відчуження спірної квартири не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності.

Разом з тим, у відповідності до пункту 4.13 Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заявлених заходів забезпечення позову у даній справі.

Керуючись статтями 149-153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ? приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смірнова Є.С., про визнання недійсним та скасування заповіту відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя Я.А. Шинкарчук