Справа № 739/934/21
Номер провадження 2/739/349/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді - Іващенка А.І.

секретаря - Неживець К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новгород-Сіверський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника адвоката Костюченко В.К. з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач та представник позивача послалися на відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису в зв`язку з тим, що відповідачем подано нотаріусу документи, які не свідчать про безспірність заборгованості та позивач не визнає боргу, оскільки не укладав зазначеного відповідачем особою кредитного договору. Стверджує, що вказаний вище виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Просить суд визнати виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за № 13373 від 20.07.2021 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, відповіді у встановленим судом строк на відзив відповідача не надали. Представник ТОВ «МІЛОАН», в судове засідання не з`явився, надав суду відзив наступного змісту: відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню на підставі нижченаведеного: Між позивачем та ТОВ «МІЛОАН» 16.02.2020 р. було укладено кредитний договір № 1009170, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти на наступних умовах 14 999 грн. сума кредиту, на 30 днів, термін повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів 17.03.2020 року. До дати вчинення нотаріусом виконавчого напису, позивач свої зобов`язання не виконав та не повернув кредитні кошти. Кредитний договір № 1009170 від 16.02.2020 року був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» у формі електронного правочину. Тому відповідно до ст. 639 ЦК України кредитний договір є таким, що укладений у письмовій формі та відповідає вимогам законодавства. Відповідач зазначає, що ним було надіслано письмову претензію позивачу про погашення кредитної заборгованості. Про те будь яких заперечень від Постачальника на адресу Товариства не надійшло, доказів наявного спору в період до вчинення нотаріусом виконавчого напису до матеріалів справи Позивачем не надано, що слідує про визнання ним із наявною заборгованістю. Просить суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: З копії виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, зареєстрованого в реєстрі №13373 від 20 липня 2020року судом встановлено, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» стягнуто заборгованість за кредитним договором №1009170 від 16.02.2020 року за період з 17.03.2020 року по 30.06.2020 року в сумі 32 623 грн. 05 копійок. З копії кредитного договору №1009170 від 16.02.2020 року встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» було укладено кредитний договір в електронній формі та визначено суму кредиту в розмірі 14 999 грн. З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62995021 від 10.09. 2020 року встановлено, що на підставі виконавчого напису нотаріуса №13373 від 20.07.2020 року, було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» заборгованість в розмірі 32623,05 грн. З копії претензії Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та списку електронних відправлень встановлено, що 30.06.2020року на адресу ОСОБА_1 направлено претензію щодо погашення заборгованості в сумі 32 623,05 грн. З копії відомості ТОВ «МІЛОАН» по кредитному договору №1009170 встановлено, що ОСОБА_1 з 16.02.2020 року по 15.06.2020 року здійснювались щоденне нарахування відсотків згідно п.1.6 договору.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин.

Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5ст.81 ЦПК України). Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Як випливає з тексту оскаржуваного Виконавчого напису, останній, вчинено на підставі ст..ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 вищевказаного Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:

п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднена, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції на момент вчинення виконавчого напису передбачено нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем не доведено суду ту обставину, що серед документів наданих приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку.

Натомість, наявна у матеріалах справи копія кредитного договору №1009170 від 16.02.2020 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» в електронній формі з сумою кредиту в розмірі 14 999грн., свідчить про те, що такий договір не посвідчувався нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене узгоджується із висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.03.2020 № 757/24703/18-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спірний виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що є порушенням вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 та є безумовною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого 20.07.2020року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованого в реєстрі під номером 13373 про стягнення із Горай О.С. , на користь ТОВ «МІЛОАН» заборгованості за кредитним договором та плати за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 32623,05 грн. таким, що не підлягає виконанню. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 908 грн., а також судовий збір у сумі 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, яку задоволено ухвалою судді від 30.06.2021 року, таким чином, усього позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1362 грн. Вказана сума підтверджується квитанціями про оплату судового збору, а тому в силу положень статей 133, 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Керуючись статтями 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. від 20.07.2020 року (реєстровий № 13373), яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» заборгованість за кредитним договором від 16.02.2020 року № 1009170, що виникла за період з 17 березня 2020 року по 30.06.2020, в сумі 130623 грн. 05 коп. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (зареєстроване місце знаходження: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21, ,) на користь ОСОБА_1 , «РНОКПП НОМЕР_1 », 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривень у відшкодування понесених судових витрат. Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня проголошення, через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області.

Суддя А.І. Іващенко