Провадження № 22-ц/802/984/21 Категорія: 64 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з Савчук Т.Ф.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення із жилого приміщення, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , де також зареєстровано місце проживання її дочки ОСОБА_4 .

Позивачка також зазначала, що відповідачка створює неможливі умови проживання в одному будинку, вчиняє домашнє насильство, позбавляє її право користуватися своїм майном, виганяє її із житлового будинку, виставляє її речі в приміщення коридору, де вона і змушена ночувати.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила суд усунути їй перешкоди в користуванні власним житловим будинком шляхом виселення відповідачки ОСОБА_1 із цього будинку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2021 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні відповідачка та її представник апеляційну скаргу заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для усунення позивачці перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачки із жилого приміщення не має.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст, порядок здійснення права власності, а також принципи його непорушності визначаються статтями 316 - 321 Цивільного кодексу України, де зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, чинним законодавством закріплено право власника майна вільно і безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження власника в реалізації цього права допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачці ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 жовтня 2007 року (а.с.7).

Згідно із довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб у зазначеному житловому будинку, крім власника ОСОБА_3 , зареєстрована відповідачка у цій справі ОСОБА_4 (а.с.6).

У своїй позовній заяві ОСОБА_3 зазначала, що відповідачка ОСОБА_4 створює їй перешкоди у користуванні житловим будинком, оскільки систематично порушує правила співжиття у жилому приміщенні, робить неможливим проживання в одному жилому будинку, а тому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власним житлом шляхом виселення відповідачки із житлового будинку.

Натомість будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивачка суду не надала, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями частини 1 статті 383 ЦК України, статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (стаття 156 ЖК УРСР).

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх право користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При цьому судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована і постійно проживає в спірному жилому будинку, тобто відповідачка як член сім`ї власника житлового будинку має право користуватися цим жилим приміщенням.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (стаття 405 ЦК України).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона як власник будинку на підставі статей 317, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод у користуванні своєю власністю, в тому числі шляхом виселення відповідачки ОСОБА_4 з її власного житлового будинку з урахуванням того, що остання чинить їй перешкоди у реалізації її прав щодо власного майна.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії). Втрата житла є найбільш крайньою мірою у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).

Втручання у право заявника на повагу до житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2018 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка як член сім`ї власника на законних підставах користується спірним жилим приміщенням, будь-яких доказів на підтвердження того, що остання створює власнику житла перешкоди у користуванні житловим будинком, позивачка суду не надала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді