КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/8932/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8228/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Дубановської І.Д.,-

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив визнати ОСОБА_2 та трьох його неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом, виданим 03 липня 2018 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області.

Відповідач та троє його дітей зареєстровані у квартирі № 108 , проте з квітня 2017 року там не проживають, що підтверджується актом про фактично проживаючих осіб від 17 липня 2018 року.

Враховуючи положення ст.ст. 405, 383, 391 ЦК України ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2020 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 966 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності підстав, передбачених ст. 72 ЖК УРСР для визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 такими, що втратили право постування жилим приміщенням, оскільки останні відсутні за місцем проживання більше шести місяців.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 03 липня 2018 року державним нотаріусом Мельничук М.В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про те, що йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що в належній йому на праві власності квартирі зареєстровані відповідач та троє його дітей. Відповідач у квартирі не проживає з 01 квітня 2017 року і не несе витрат по сплаті комунальних послуг. Факт не проживання відповідача та дітей у квартирі з 01 квітня 2017 року підтверджується актом про фактично проживаючих осіб від 17 липня 2018 року.

Тому, враховуючи положення ст.ст. 405, 383, 391 ЦК України позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою.

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вирішуючи спір, суд застосував норми ст. 71 ЖК УРСР, тоді як зазначена норма закону регулює відносини в сфері користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Крім цього, і стаття 71 ЖК УРСР, і стаття ст. 405 ЦК України, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, поширюється на спори, пов`язані із власником житла з одного боку та членами його сім`ї з іншого.

Разом з тим сторони в даній справі не є членами однієї сім`ї.

Колегія суддів вважає, що пред`являючи позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, позивач обрав невірний спосіб захисту, зазначаючи саме такий предмет та підстави позовних вимог.

Тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Протилежний висновок суду є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 03 серпня 2020 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 057 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г.Музичко

В.І. Олійник