Дата документу 13.09.2021 Справа № 335/6339/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/6339/20Головуючий у 1-й інстанції Калюжна В.В.
Пр. № 22-ц/807/1760/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 3-6), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 27219,69 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Калюжну В.В. (а.с. 18).

Ухвалою судді суду першої інстанції (а.с. 20) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року (а.с. 60-61) позовну заяву Концерну «МТМ» у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «МТМ» () заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з серпня 2017 року по травень 2020 року у сумі 16976,32 грн., а також судовий збір у сумі 2102,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог позивача, погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині незадоволених позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач Концерн «МТМ» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 66-70) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у цій справі у повному обсязі, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 84).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Концерну «МТМ» у цій справі відкрито (а.с. 85), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.87).

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача Концерну «МТМ» у цій справі (а.с. 90-92).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 15 суддів). Крім того, у період з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно суддя доповідач перебувала у щорічній відпустці (а.с. 94).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача Концерну «МТМ» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині його задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновкам суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання від 11.08.2020 року № 01-71/11097 (а.с. 19).

На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 8)

Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.11.2015 року по 31.05.2020 року відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води загальним розміром 27219,69 грн. (а.с. 8).

В обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок (а.с. 11-14).

Надані позивачем докази щодо розміру нарахованої суми заборгованості суд першої інстанції правильно вважав належними та допустимими.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 встановлюють, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України „Про житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги , споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Ст. 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Згідно зі ст.ст. 12 - 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням вищезазначених положень ЦПК України, суд першої інстанції правильно розглядав дану справу в межах заявлених позовних вимог Концерну „Міські теплові мережі, а саме в межах стягнення заборгованості за період з 01.11.2015 року по 31.05.2020 року.

Проте, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у цій справі відповідач ОСОБА_1 подала письмову заяву про застосування позовної давності (а.с. 43-46).

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що з вищезазначеним позовом у цій справі позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду поштою лише у липні 2020 року (конверт з відміткою поштового відділення від 22.07.2020 року а.с. 17 та відмітка суду першої інстанції на позові а.с. 3).

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сума, яку просив позивач стягнути з відповідача у цій справі, складається із заборгованості за період з 01.11.2015 року по 31.05.2020 року.

Ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Судом першої інстанції було встановлено, що строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості, заявлених до липня 2017 року сплинув, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з листопада 2015 року по липень 2017 року включно, яка складає 10243,37 грн. (розрахунок позивача - а.с.12), слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. Оскільки, у липні 2017 року платіж відповідачем на користь позивача мав здійснюватись за надані послуги за червень 2017 року. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги в частині позовних вимог, заявлених за період з серпня 2017 року по травень 2020 року, суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості за вказаний період, яка становить 16976,32 грн. (розрахунок: 27219,89 грн. 10243,37 грн. а.с. 11-14), відповідачем не спростовано. Таким чином, за поданим розрахунком за відповідачем залишається заборгованість у вказаному розмірі.

Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд першої інстанції правильно вважав належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважав достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи встановлена судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з серпня 2017 року по травень 2020 року у сумі 16976,32 грн. є законними і обґрунтованими.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача у цій справі підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості по наданим послугам у розмірі 16976,32 грн., а в іншій частині позовні вимоги слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» є такими, що дублюють доводи його позову у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, викладену в його позові у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача Концерну «МТМ», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач Концерн «МТМ» не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі в частині його відмови у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ».

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що згідно із розрахунком заборгованості відповідача за період з листопада 2015 року по травень 2020 року (а.с. 11-14) сплати з боку відповідача щодо централізованого опалення відсутні взагалі, щодо ГВП (гарячого водопостачання) мали лише 1 (один) раз у грудні 2017 року у сумі 98,20 грн. (а.с. 12).

Таким чином, з приводу плати за централізоване опалення строк позовної давності за період з 2015 року 2020 рік не міг перериватися і не перевивався взагалі.

А з приводу оплати ГВП (гарячого водопостачання), то цей разовий платіж відповідача за ГВП у грудні 2017 року у сумі 98,20 грн. не перевищував щомісячний платіж за грудень 2017 року за ГВП для відповідача (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні) та, відповідно, не міг бути та не був для переривання позовної давності підставою, передбаченою ст. 264 ч. 1 ЦК України (вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку).

Належні, допустимі докази протилежного (квитанція відповідача про призначення цього платежу за ГВП у сумі 98,20 грн. за інший період, ніж грудень 2017 року (у тому числі за листопад 2015 року тощо) у матеріалах цієї справи відсутні.

Визнання відповідачем факту того, що нею цей платіж за ГВП у сумі 98,20 грн. у грудні 2017 року був здійснений за інший період та зокрема: за листопад 2015 року (заява відповідача про застосування строків позовної давності - а.с. 44, відзив відповідача на апеляційну скаргу - а.с. 92), суперечить при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи матеріалам цієї справи та не приймається до уваги апеляційним судом в силу вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України, оскільки суперечить закону.

Крім того, якщо виконання зобов`язання передбачалося у вигляді щомісячних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певного періодичного платежу, то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) щомісячних платежів, що узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Описки в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції (правильному по суті) не можуть підставою для скасування останнього апеляційним судом за результатам розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою останнього чи заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 13.09.2021.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.