Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участі секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що в період з 17.05.2004 року по 16.02.2016 року вона перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», працювала на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Згідно наказу № 14-к від 15.02.2016 року, її було звільнено з роботи та займаної посади з 16.02.2016 року за власним бажанням.

Вказує, що у день звільнення, їй було видано трудову книжку та копію наказу про звільнення, однак повного розрахунку з працівником не здійснено, не виплачено суми всіх виплат при звільненні працівника, що належать йому від підприємства. Вона неодноразово зверталася до відповідача із вимогою виплатити належні їй грошові кошти при звільненні, однак, відповідач цього не здійснює.

Згідно інформації зазначеної у довідці №01-16/668 від 25.09.2018 року за відповідачем перед позивачем числиться заборгованість по заробітній платі за 2012 рік у розмірі 20 036,50 грн., що є порушенням ст. 116 КЗпП України.

Також вказує, що з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 124 472,10 грн.

Окрім цього, звертає увагу, що згідно вимог чинного законодавства, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становитиме 20 036,50 х 47,18% / 100% = 9453,22 грн.

У ході розгляду справи, а саме 01.04.2019 року , позивач у відповідності до ст.49 ЦПК України збільшила позовні вимоги у зв`язку з тим, що станом на час розгляду справи в суді відповідач так і не погасив заборгованість перед нею , а тому збільшився розмір компенсації середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні і такий становить 148594,60 грн.

Також, у ході розгляду справи, а саме 08.10.2019 року , позивач зменшила позовні вимоги у зв`язку з тим, що під час розгляду справи судом, а саме 25.06.2019 року відповідачем проведено часткове погашення заборгованості у розмірі 20036,50 грн. , а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за період затримки в розмірі 148 594,60 грн., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 9 453,22 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак від її представника - адвоката Ференцюк М.В. надійшла заява, в якій просила розгляд справи провести без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 17 травня 2004 року по 16 лютого 2016 року перебувала в трудових відносинах з державним підприємством «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується копією трудової книжки, що міститься в матеріалах справи.

Згідно з наказом в.о. директора державного підприємства «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» Баранчика Г.С. № 14-К від 15.02.2018 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади, за власним бажанням, ст. 38 КЗпПУ , 16.02.2016 у зв"язку із погіршенням стану здоров"я.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату.

Згідно з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В даному випадку днем звільнення ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, судом встановлено, що на день звільнення заборгованість ДП «Закарпатський науково дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» по нарахованій та не виплаченій заробітній платі перед ОСОБА_1 становила 20 036,50 грн., що підтверджується довідкою ДП «Закарпатський науково дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» №01-16/668 від 25.09.2018.

Судом також встановлено, що 25.06.2019 відповідачем ДП «Закарпатський науково дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» виплачено ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 20036,50 грн. , у зв`язку з чим позивач зменшила позовні вимоги.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд констатує наступне.

Згідно ст. 117 КЗпП України, якою регулюється питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Так, відповідно до вказаного Порядку, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Відповідно до ч. 5 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15.10.2013 року №9-рп/2013 визначено, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем".

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати (п. 57).

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року по справі №200/12310/19-а зазначає, що закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Верховний Суд в даній постанові також зазначив, що аналіз статей 116, 117 КЗпП України, а також наведені в постанові правові позиції Великої Палати Верховного Суду дають підстави для висновку, що розгляд судом питання стягнення з роботодавця належних працівникові сум, що мали бути виплачені в день його звільнення, а також питання стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в разі порушення роботодавцем свого обов`язку розрахуватись з працівником в день його звільнення, ніяким чином не залежить та не може залежати від законності звільнення такого працівника та/або можливого подальшого його поновлення на посаді. Роботодавець зобов`язаний провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а також несе відповідальність за невиконання цього обов`язку незалежно від інших обставин звільнення.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п. 8 якої, нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звільнено з роботи 16.02.2016 року.

Згідно довідки виданої ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01-16/669 від 25.09.2018, дохід ОСОБА_1 з 01.12.2015 по 31.01.2016 склав 8 105,15 грн., грудень 2015 - 4 240,00 грн., січень 2016 - 3865,15 грн.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в Постанові від 26.08.2020 року у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 року якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100

Кількість робочих днів в грудні 2015 року - 23 робочих днів, у січні 2016 р. - 19 робочих днів.

Тому середня заробітна плата позивача за один робочий день складає: (4240,00 грн. + 3865,15 грн.) : (23 днів + 19 днів) = 192,98 грн.

Затримка фактичного розрахунку за період з 16.02.2016 року по 25.06.2019 року (дату фактичного погашення заборгованості з заробітної плати) тривала 837 робочих днів.

Таким чином середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2016 року по 25.06.2019 року (дату фактичного погашення заборгованості з заробітної плати) складає: 192,98 грн. х 837 робочих днів = 161 524,26 грн.

Як роз`яснено у пунктах 6, 20, 21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні суми, що підлягають стягненню. Оскільки справлення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про зазначає в резолютивній частині.

Відтак, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 161 524,26 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), а тому позовні вимоги позивача у цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України, встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частиною шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці», передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Частиною 3 статті 129 Конституції України, визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) від 10 лютого 2010 року).

Крім того, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже з урахуванням вказаної норми закону з відповідача на користь позивача підлягає компенсація в сумі 9 453,22 грн.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в суді , відповідач у судове засідання не з"явився, не надав відзиву на позовну заяву та не надав будь-яких заперечень щодо наданих позивачем розрахунків заборгованості , а тому суд виходить із наданих позивачем розрахунків.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд уважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись статтею 43 Конституції України, статтями 47, 116, 117, 233 КЗпП України, статтями 4, 5, 12, 13, 76, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Зменшений позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» (88000, м. Ужгород, вул. Яроцька, 5а, ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2016 року (дата звільнення) по 25.06.2019 року (дату фактичного погашення заборгованості з заробітної плати) у розмірі 161 524,26 грн. (сто шістдесят одну тисячу п`ятсот двадцять чотири грн. 26 коп.) без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» (88000, м. Ужгород, вул. Яроцька, 5а, ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 9453,22 грн. (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні 22 коп.)

Стягнути з Державного підприємства «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» (88000, м. Ужгород, вул. Яроцька, 5а, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1709,77 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.А. Придачук