Справа № 347/894/21
Провадження № 22-ц/4808/1337/21
Головуючий у 1 інстанції Кіцула Ю. С.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 27 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Кіцули Ю.С. в м. Косів,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позов обґрунтувала тим, що з 02 листопада 2013 року по 16 жовтня 2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В даному шлюбі у них народилося дві дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також від попереднього шлюбу у неї є дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона та дочки зареєстровані та проживають в квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Вона самостійно утримує дітей, здійснює за ними догляд, займається вихованням, виключно за власні кошти купує їжу, одяг, іграшки, шкільне приладдя, засоби гігієни тощо. Відповідач добровільно не сприяє належному матеріальному забезпеченню їхніх дітей, хоча є молодим, здоровим та працездатним, є власником об`єкта житлової нерухомості, інших утриманців не має.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Косівського районного суду від 27 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 14 травня 2021 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в сумі платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення мотивовано тим, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дітей є підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Враховуючи відсутність у відповідача стабільних доходів, здійснення догляду за батьком пенсіонером, інвалідом другої групи, а також визнання ним позову частково, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти в розмірі по 1 500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає безпідставним твердження відповідача про те, що він ніде не працює та не має змоги сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 000 гривень щомісячно, оскільки ним не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували його непрацездатність. Відповідач є працездатним, час від часу перебуває за кордоном, а отже приховує свої доходи. Відсутність офіційного працевлаштування та отримання неофіційних доходів не є підставою для звільнення від сплати аліментів.

Вказує, що діти ростуть, а отже збільшуються і витрати на їх утримання, зокрема, нею майже щомісяця сплачуються батьківські внески у фонд школи, де навчається дочка ОСОБА_6 ; для нормального фізичного розвитку діти потребують належного харчування; їм потрібно регулярно оновлювати гардероб; діти хворіють, що тягне за собою витрати на лікування. Тому визначений судом розмір аліментів є явно заниженим та недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Крім того апелянт зауважує, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, що спричиняє постійну заборгованість. Вкрай нерегулярна сплата аліментів не дає їй можливості планувати бюджет сім`ї хоча б на місяць вперед та забезпечити дітям нормальний фізичний та моральний розвиток.

З наведених підстав просить апеляційний суд стягнути аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 02 листопада 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Косівського районного суду від 15 вересня 2020 року розірвано (а.с. 10).

В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 14 січня 2014 року та серії НОМЕР_2 від 24 березня 2016 року (а.с. 6, 7).

ОСОБА_1 також є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02 червня 2010 року (а.с. 8).

За даними акту про обстеження матеріально-побутових умов життя від 08 квітня 2021 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 разом з трьома дітьми. Власником квартири є ОСОБА_2 , який за вказаною адресою не зареєстрований. Довідку про склад сім`ї ОСОБА_1 не може отримати, так як ОСОБА_2 не хоче надати будинкову книгу (а.с. 9).

Відповідно до довідки про доходи від 13 квітня 2021 року №12, виданої позивачці ФОП ОСОБА_7 , загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2020 року по 31 березня 2021 року становить 39 000,00 гривень (а.с. 11).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири загальною площею 51,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Вказану квартиру відповідач успадкував після смерті матері ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 26).

З копії посвідчення серії НОМЕР_4 вбачається, що батько відповідача ОСОБА_9 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. (а.с.23).

Відповідно до довідки №1456 від 04 червня 2021 року, виданої виконкомом Косівської міської ради, до складу сім`ї ОСОБА_2 входить його батько ОСОБА_9 (а.с.24).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов життя від 04 червня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 разом з батьком ОСОБА_9 , пенсіонером, інвалідом ІІ групи, та здійснює за ним догляд (а.с. 25).

З наданих позивачкою копій квитанцій вбачається, що вона здійснює оплату харчування дітей в закладах освіти, а також оплату комунальних послуг (а.с. 46-55).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітні дочки сторін проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні.

Доказів незадовільного стану здоров`я сторін чи їхніх дітей матеріали справи не містять.

Відповідач офіційно не працевлаштованийі докази про його доходи в матеріалах справи відсутні.

Інших утриманців та стягнень за виконавчими документами відповідач не має.

При цьому, він є молодою, фізично здоровою особою працездатного віку, а тому може працювати та сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей.

З урахуванням встановлених обставин справи та положень ст. 180 СК України щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач є працездатним, час від часу перебуває за кордоном та отримує там доходи, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що діти ростуть, а отже збільшуються і витрати на їх утримання, та що визначений судом розмір аліментів є явно заниженим та недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, оскільки, крім копій квитанцій про оплату харчування дітей в закладах освіти та комунальних послуг, інших доказів на підтвердження витрат на утримання дітей позивачка не надала. Відповідно, заявлений розмір аліментів на утримання дітей позивачкою належним чином не обґрунтовано.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 27 липня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта