22-ц/804/2154/21
265/873/21

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/873/21

Номер провадження 22-ц/804/2154/21

23 вересня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Целовальник К.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021року, ухвалене у складі судді Копилової Л.В., повний текст якого складено 20 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у період з 10 січня 2006 року позивач перебував на державній службі, а саме працював на посаді державного виконавця у відділі Державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Головного управління юстиції Донецької області. 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 був звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення роботодавець не провів з ним повного розрахунку, не сплатив заробітну плату у сумі 9103,07 грн.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заборгованість по заробітній платі в сумі 9103,07 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 374 972,06 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021року позовну заяву ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 9 103,07 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з позивачем не був проведений повний розрахунок при звільненні, то відповідно до ст. 116 КЗпП України, зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 9103,07 грн. Також суд вважав, що враховуючи те, що вказана заборгованість з заробітної плати виникла не з вини відповідача, підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відсутні. Крім того, місцевий суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами отримання позивачем моральної шкоди від протиправної поведінки відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд зробив передчасний висновок щодо відсутності вини відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати. Крім того, скаржник зазначив, що суд не надав належної оцінки тому, що внаслідок порушення відповідачем його конституційних прав на оплату праці він був позбавлений коштів на проживання та належне лікування, що призвело до його моральних страждань.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, згідно заяви, просив справу розглянути без його участі.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

З 10 січня 2006 року ОСОБА_1 працював на посаді державного виконавця у відділі Державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Головного управління юстиції Донецької області, 17 листопада 2014 року був звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с 9-12, 11).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними нормативно-правовими актами.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

З трудової книжки позивача вбачається, що 17 листопада 2014 року він був звільнений з посади старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Головного управління юстиції Донецької області за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У справі, що розглядається, у поданому до суду цивільному позові вимоги стосуються виплат, пов`язаних з проходженням позивачем публічної служби, а тому даний спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку цивільного судочинства і неправильно визначив юрисдикційність спору, який виник між сторонами у справі.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до частини другої статті 377 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те що суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374,377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити часткового.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення позивач може звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Суддя: