Номер провадження: 22-ц/813/5955/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/33565/20

Номер провадження: 22-ц/813/5955/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник ОСОБА_1 ,

- заінтересовані особи 1) Каратієлі Звіад, 2) Одеський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Одеський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Васильків О. В. о 17 годині 12 хвилині 02 грудня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси із вищезазначеною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Телаві, який зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити громадянину Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Телаві, перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою - АДРЕСА_2 ;

- заборонити громадянину Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Телаві, наближатися до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою - АДРЕСА_2 на відстань менше ніж 1000 метрів;

- заборонити громадянину Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Телаві, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з осені 2012 року до зими поточного року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з Каратієлі Звіадом. За час спільного проживання народилось двоє дітей - донька та син. Також у заявниці є старший син від першого шлюбу. Діти постійно проживають з матір`ю. Протягом останніх трьох років заявниця намагалась припинити стосунки з ОСОБА_2 . Він дуже не поважно ставився до неї, постійно принижував, намагався застосувати фізичну розправу. Згодом заявниця зустріла нинішнього чоловіка, з яким уклала шлюб у вересні 2020 року.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 приїхав до м. Одеси на початку серпня 2020 року та незаконно оселився за місцем проживання дітей. При цьому, ОСОБА_2 заявив їй, що має право проживати там де живуть його діти. У них в сім`ї посилились скандали та сварки, приниження та погрози на її адресу, а також батько дітей налаштовує проти неї. Заявниця зверталась до поліції, було складено двічі протоколи про адміністративне правопорушення та виписано ОСОБА_2 припис про заборону знаходитись за місцем проживання позивача та дітей. У вихідний день ОСОБА_2 побив заявницю, вона за рекомендацією подруги викликала швидку та поліцію, на цей час отримує лікування амбулаторно (а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція заінтересованих осіб в суді першої інстанції

Заінтересована особа ОСОБА_3 заперечував проти змісту заяви. У судовому засіданні повідомив суд першої інстанції, що ніяких адміністративних правопорушень з його боку не було. Він не був повідомлений про розгляд таких справ. Вважає, що заявниця вводить суд в оману, що йому шкода дітей, які постійно голодні та просять його не залишати їх без його турботи. ОСОБА_2 повідомив суду, що він працював за кордоном, а потім поїхав до Грузії, щоб розірвати шлюб з дружиною, так як на прохання ОСОБА_1 мав намір з нею одружитися. Але, у період введення карантину він не міг повернутися до м. Одеси раніше ніж у серпні 2020 року. Повідомив, що кохає заявницю, однак ОСОБА_4 йому сказала, що за час карантину зустріла іншого чоловіка та просить її залишити. З серпня 2020 року ОСОБА_2 проживав з дітьми, а заявниця проживала з новим чоловіком за місцем його мешкання. ОСОБА_2 збирав дітей до школи, сплачував дітям відпочинок у санаторії, дружина його друга готовила дітям їжу, оскільки вони постійно були голодні, коли його не було в місті, діти постійно плакали, діти хотіли поїхати з ним. Повідомив суду, що за день до судового засідання ОСОБА_4 не бив, вона прийшла додому вночі, тому вважає, що заявниця бреше на нього, не довіряє довідкам з лікарні. Стверджує, що її взагалі не бачив. Заявницю ніколи не бив, робив все ради дітей.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Одеський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про видачу обмежувального припису.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги заявниці не обґрунтовані та не доведені. При цьому, суд першої інстанції врахував, що спірне житло належить дітям, у тому числі і дитині ОСОБА_2 - дочці ОСОБА_5 . Він має законні права на спілкування з дитиною як батько, так і спілкування з меншим сином. Заявниця та батько дітей повинні вирішити питання щодо їх утримання, виховання без шкоди інтересам дітей, а обраний заявницею спосіб вирішення такого питання не може бути судом задоволеним (а. с. 116-121).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги про видачу обмежувального припису.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою - АДРЕСА_2 . З 2006 року, тобто задовго до реєстрації права власності за дітьми та до сімейного життя із ОСОБА_2 ; 2) суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постановами Київського районного суду м. Одеси Каратієлі Звіада визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення щодо фізичного насильства; 3) помилковим є твердження суду, що вчинення фізичного насильства ОСОБА_2 не підтверджено; 4) покази свідків з боку ОСОБА_3 , які були допитані у судовому засіданні 30.11.2020 року, є неправдивими та протирічать один одному та обставинам справи (а. с. 126 -132).

2.6 Узагальнені доводи заінтересованої особи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Канікаєв Юрій Олегович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Канікаєв Юрій Олегович зазначає, що: 1) обидві постанови Київського районного суду м. Одеси про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 були скасовані Одеським апеляційним судом, а справи щодо ОСОБА_2 закриті без встановлення події та складу адміністративного правопорушення в діях останнього; 2) на момент розгляду справи у суді першої інстанції, вказані постанови не набрали законної сили; 3) усі наведені докази у справі не є належними доказами вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, тому обґрунтовано та правомірно не взяті до уваги судом першої інстанції; 4) суд першої інстанції належно оцінив покази свідків лише у сукупності з іншими та навів причини відхилення певних доказів. (а.с. 152-155)

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року (а. с. 141).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.01.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року до розгляду у судовому засіданні (а. с. 142).

22.03.2021 року від адвоката Канікаєва Юрія Олеговича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 152 - 155).

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Канікаєв Юрій Олегович просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників,колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які взяли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

За фактом звернення до Таїровського ВП 25.09.2020 року (а. с.19) були складені Талони-повідомлення №23244 від 28.11.2020 року; за №23244 (а. с. 62); від 29.11.2020 року; за №23317 (а. с. 64).

Від ОСОБА_1 до Таїровського ВП надійшла заява відносно того, що ОСОБА_2 побив її та наніс ушкодження (а. с. 65).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 зверталась до Таїровського ВП про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 КК України (а. с. 20).

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника, серія АА №141280, складений 07.10.2020 року інспектором роти №7 батальйону №2 УПП в Одеській області ДПП л-т поліції Меньшиковим О.С., який виніс терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру відносно колишньої співмешканки ОСОБА_1 , а саме - виражав словесні образи та погрози, кидався в бійку (а. с. 21).

Відповідно до довідки №7954 від 29.11.2020 року ОСОБА_1 має діагноз струс головного мозку (а. с. 66).

Відповідно до довідки КНП «МКЛ №11» ОМР від 29.11.2020 року з рентгенорадіологічного відділення, ОСОБА_6 має перелом ребра (а. с. 67).

Відповідно до наявних у справі звукозаписів судових засідань, які містяться на окремому носії, встановлено наступне.

В судовому засіданні 30.11.2020 року судом допитано свідків зі сторони ОСОБА_2 , друга сім`ї, хресного батька одного з сумісних дітей та ОСОБА_7 , сусіда, який проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що проживає за адресою - АДРЕСА_4 , з 2000 року, знає ОСОБА_1 15 років, про насильство нічого не знає. Звіад ОСОБА_8 шанована особа, останнім часом на території двору, коли з`являється ОСОБА_1 , тоді з`являється і поліція. Коли Звіада не було, ОСОБА_4 приводила до житла іншого чоловіка. ОСОБА_2 в квартирі не проживав. Він живе окремо у дворі, в пристройці. Заявниця працювала, тому з 08 години до 18-19 годин вечора її не було дома. Діти були під наглядом сусідів та свідка. Ініціатором сварок завжди є ОСОБА_4 . Стосовно Звіада повідомив, що він добра людина, його всі поважають. ОСОБА_4 скандальна, для друзів в неї нічого нема. Живе рядом та бачив, що одного разу ОСОБА_4 не було протягом цілого місяця, а весь цей час з дітьми був Звіад.

Свідок ОСОБА_9 , повідомив, що постійно проживає в м. Одесі. Працює на будівництві. Знає ОСОБА_10 15 років, є його другом. ОСОБА_4 знає приблизно 7-8 років. Свідок повідомив, що у 2019 році Звіад з ОСОБА_4 та дітьми були в Грузії. Свідок часто ходить у гості в м. Одесі. Коли ОСОБА_11 поїхав до Грузії, свідок возив ОСОБА_4 з дитиною до лікаря. ОСОБА_4 почала йому говорити, що їй не подобається бути без статусу дружини, але свідок вказав їй, що це є їх особистими відносинами. Він не може втручатися в такі стосунки. Свідок зазначив, що ОСОБА_4 познайомилась з іншим чоловіком ОСОБА_12 . Коли приїхав ОСОБА_11 вона влаштувала скандал. ОСОБА_4 4 місяці не була вдома, про дітей піклувався ОСОБА_11 . Свідок повідомив, що ОСОБА_4 не бачив останні дні. Вважає, що вона хоче вигнати Звіада з квартири.

У судовому засіданні 02.12.2020 року були допитані свідки зі сторони заявниці: - ОСОБА_13 , подруга, має сина однолітка старшому сину заявниці, та ОСОБА_14 , подруга, яка є хрещеною мамою старшого сина заявниці, а за фахом є адвокатом.

Свідок ОСОБА_13 показала, що її син навчається разом з старшим сином заявниці ОСОБА_15 . Повідомила суду, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що Звіад постійно б`є заявницю, принижує її, але свідком цих обставин вона не була. Була викликана до житла вже після того, як заявницю було доставлена до лікарні, а свідок прибула із своїм сином. У той день друзі Звіада принижували її, проявляли до неї та всіх жінок зневагу.

Свідок ОСОБА_14 , показала суду, що знайома із Звіадом з 2010 року. Говорить, що ОСОБА_4 бажає жити з новим чоловіком і дітьми разом, а Звіад приїхав та перестав себе контролювати, принижував, погрожував, а потім і побив заявницю. Знає зі слів заявниці, що матеріальну допомогу Звіад перераховував не часто, один раз у три місяці по 100 - 200 євро. По відношенню до дітей він так кричить, що це чують всі сусіди. Свідок на питання ОСОБА_2 відповіла, що рік не бачила сина заявниці ОСОБА_15 .

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився із висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою - АДРЕСА_2 з 2006 року, тобто задовго до реєстрації права власності за дітьми та до сімейного життя із ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу, оскільки вказані доводи не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення у справі та зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Доводи апелянта про помилковість тверджень суду, що вчинення фізичного насильства ОСОБА_2 не підтверджено, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, при зверненні до суду із заявою заявницею було надано: 1) Талони-повідомлення за фактом звернення до Таїровського ВП 25.09.2020 року (а. с.19); №23244 від 28.11.2020 року; за №23244 (а. с. 62); від 29.11.2020 року; за №23317; 2) Заява від ОСОБА_1 до Таїровського ВП , відносно того, що ОСОБА_2 побив її та наніс ушкодження;3) копія заяви поданої до Таїровського ВП про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 КК України; 4) терміновий заборонний припис стосовно кривдника, серія АА №141280 складеного 07.10.2020 року інспектором роти №7 батальйону №2 УПП в Одеській області ДПП л-т поліції Меньшиковим О.С., який виніс терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру відносно колишньої співмешканки ОСОБА_1 , а саме виражав словесні образи та погрози, кидався в бійку; 5) довідка №7954 від 29.11.2020 року відносно того, що ОСОБА_1 має діагноз струс головного мозку; 6) довідка КНП «МКЛ №11» ОМР від 29.11.2020 року з рентгенорадіологічного відділення, що ОСОБА_6 має перелом ребра.

Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків такого насильства.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Із талонів-повідомлення за фактом звернення до Таїровського ВП від 25.09.2020 року та від 29.11.2020 року не вбачається, яких саме заяв вони стосуються, а також наслідки таких звернень.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 застосував до неї фізичне насильство належними та допустимими, в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України, не підтверджені, оскільки з довідки від 29.11.2020 року КНП «МКЛ №11» ОМР вбачається, що вона виписана на ім`я ОСОБА_6 ..

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постановами Київського районного суду м. Одеси Каратієлі Звіада визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, колегія суддів відхиляє, оскільки під час розгляду вказаної справи були відсутні відомості щодо набрання законної сили вказаними постановами. Також варто зауважити, що під час розгляду даної справи захист ОСОБА_2 повідомив суд, що про вказані докази стало відомо 30.11.2020 року та на цей час подані апеляційні скарги на вказані постанови.

Щодо доводів апелянта про надання свідками не неправдивих свідчень, колегія суддів зазначає наступне.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст. 90 ЦПК України).

Від час допиту свідків, суд першої інстнації було ї попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань і за завідомо неправдиве показання. Свідкам роз`яснені їх права і обов`язки, про

Характеризуючи природу показань свідків як засобу доказування, доцільно вказати сукупність неточностей найбільш притаманних даному засобу доказування та проблем, які найчастіше виникають при його використанні.

Суд першої інстанції належно оцінив покази свідків, наданих у судових засіданнях, у сукупності з іншими доказами та навів вмотивовані причини відхилення певних доказів.

Разом з тим, наведені заявницею обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та не знайшло свого підтвердження наявність таких і при розгляді справи апеляційним судом, що не дає підстав для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе