Справа № 653/3326/20
Провадження № 2/653/201/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

26 липня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15 травня 2020 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики коштів в розмірі 50000 доларів США, що еквівалентно 1415000 гривень. В разі не повернення боргу до 01 вересня 2020 року, ОСОБА_2 зобов`язався передати їй у власність житловий будинок з усіма господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час борг позивачці не повернуто, будинок у власність не передано, тобто ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав. Від виконання зобов`язань різним чином ухиляється, від чого позивач несе збитки та змушена була звернутись до суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в сумі 50000 доларів США, що еквівалентно 1415000 гривень, 3% річних від суми боргу в розмірі 1500 доларів США, що еквівалентно 42450 грн., стягнути судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 10510 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 60000 грн.

Представник позивача - адвокат Іванців С.І. надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та розглянути справу у його відсутність, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення СМС-повідомлення,та розміщення оголошення на сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до розписки про повернення боргу від 15 травня 2020 року, ОСОБА_2 зобов`язується переоформити та передати у власність - ОСОБА_1 , будинок загальною площею 83.9 (кв.м.), площею земельної ділянки 927 (кв.м.), площа самочинно збудованого 209 (кв.м.), реєстраційний номер 56864, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в рахунок боргу в 50 000 доларів США до першого вересня 2020 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

В силу ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 викладено правову позицію, за якою досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до розписки від 15 травня 2020 року, оригінал якої наданий представником позивача суду, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 50000 доларів США, в рахунок погашення боргу зобов`язувався передати останній у власність до першого вересня 2020 року, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Зміст договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не суперечить загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановленим ст.203 ЦК. В силу ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивачем вказаний договір позики недійсним не визнавався, відповідач не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні та надати пояснення або заперечення з приводу боргової розписки.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому числі, наданою розпискою, умови якої відповідач не виконав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 і ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі й саме в тій валюті, яку визначено договором позики, а не у всіх випадках і безумовно в національній валюті України. Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Враховуючи те, що позивач при подачі позову до суду зазначила суму 50000 доларів США, що еквівалента 1415000 грн., що за курсом НБУ станом ані на день позики (15 травня 2020 року курс НБУ дорівнював 50000 доларів США відповідав 1 333 960,00 грн.) ані на день подачі позову (20 жовтня 2020 року курс НБУ дорівнював 50000 доларів США відповідав 1 418 810,00 грн.), не відповідає вказаній позивачкою сумі у гривнях, суд приходить до висновку про стягнення суми боргу в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Також частинами першою та другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N6-49цс12 зазначено, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Щодо нарахування 3 % річних на суму простроченої позики, наданої в інвалюті, то Верховний Суд нагадав, що згідно зі ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити і суму боргу, і 3 % річних від простроченої суми.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році).

При цьому в тій самій постанові № 373/2054/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під час розрахунку 3 % річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 50000 доларів США, а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, що становить (50000 простроченої суми х на 328 днів прострочення х3/100/365 днів, що дорівнює 1347,94 доларів США. Тобто 3% від 50000 доларів США дорівнює станом на момент винесення судового рішення 1347,94 доларів США.

Отже в даному випадку, сума 3% річних від суми заборгованості, позивачем порахована не вірно, тому із відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1347,94 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 10510 грн. 00 коп.

При зверненні до суду позивач просила стягнути із відповідача 51500 доларів США, судом стягнуто із відповідача на користь позивача 51347,94 доларів США, тому оскільки позовні вимоги задоволені частково з відповідача на корить позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 10404 грн. 90 коп.

Окрім того, позивач просила про стягнення на її користь витрат понесених нею на правничу допомогу у сумі 60000,00 грн..

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи, що позивач не надала підтверджуючих документів, стосовно понесених нею витрат на правничу допомогу, суд вважає, що відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, ця вимога залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст.203,204, 509, 526, 533-535, 625, 626, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 149,151,153, 263-265, 282, 285 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму боргу за розпискою від 15 травня 2020 року у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, за розпискою від 15 травня 2020 року яка дорівнює 1347,94 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10404 (десять тисяч чотириста чотири) гривень 90 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 02 серпня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова