Справа № 201/3058/21
Провадження № 2/201/1956/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня та про стягнення аліментів за минулий час,

В С Т А Н О В И В :

25.03.2021р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня та про стягнення аліментів за минулий час (а.с. № 2-4).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.04.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. №21).

В позовній заяві позивачка посилалася на те, що вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2010р., який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. у справі № 201/7097/14-ц. У шлюбі у них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , на утримання якої з листопада 2015р. відповідач добровільно кошти не дає. Дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Рішенням суду вона просила стягнути з відповідача аліменти від дня подачі позову до повноліття доньки у розмірі 4 000грн. щомісячно, проводячи стягнення на користь позивачки, як матері дитини. Також просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час у розмірі 284 000грн., а саме за період з червня 2014р. по березень 2021р., яка утворилася внаслідок невиконання відповідачем укладеного між ними 24.06.2014р. договору про сплату аліментів та про порядок здійснення батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини.

24.06.2021р. суду подано відзив на позов, в якому представник відповідача - адвокат Лобода І.О. (діє за ордером від 27.05.2021р. - а.с. №46) звертав увагу суду на те, що відповідач наразі не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який визначено позивачкою (4 000 грн. щомісячно), оскільки отримує заробітну плату, яка складає близько 7 000 грн. на місяць, при тому, що він має ще витрати по оплаті житла, яке він винаймає у м. Києві. Представник відповідача зазначав, що ОСОБА_2 згоден сплачувати аліменти лише у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як тільки у нього покращиться матеріальне становище, він зможе платити аліменти в більшому розмірі і навіть добровільно. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час у розмірі 284 000грн., а саме за період з червня 2014р. по березень 2021р., яка утворилася, на думку позивачки, внаслідок невиконання відповідачем укладеного між ними 24.06.2014р. договору, то в цій частині адвокат взагалі позовні вимоги не визнав, оскільки укладений між сторонами договір про сплату аліментів та про порядок здійснення батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини в силу ч.1 ст. 189 СК України та ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально (а.с. № 40-42).

23.07.2021р. позивачкою подано відповідь на відзив, де остання зауважувала на тому, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти на протязі 5-ти років, при цьому в нього є кошти, як на найм житла в м. Києві, так і на правову допомогу з боку адвоката у розмірі 9 000грн. Також позивачка суду повідомила, що на підставі наказу від 26.06.2021р. вона звільнена з роботи з банківської установи, отже з 01.07.2021р. не працює, додала відповідні докази (а.с. № 57, 59).

Підготовче засідання у справі у відповідності до вимог ст. 197 та п.3.ч.2 ст.200 ЦПК України проведено 26.07.2021р., під час якого долучені до матеріалів справи витяги з Державного реєстру речових прав, копію трудової книжки позивачки та договору оренди відповідачем житла (а.с. № 73).

21.09.2021р. від позивачки та її представника - адвоката Фетісова В.С. (діє на підставі ордеру від 01.07.2021р.- а.с. № 56) надійшла суду спільна заява про підтримання позовних вимог, до якої також було долучено довідку № 20.1.0.0.0/7-210916/27, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 29.07.2021р. працює в АТ КБ «ПриватБанк» старшим закупником Департаменту закупівель, знаходиться на іспитовому терміні до 27.10.2021р. В цій заяві позивачка також просила про розгляд справи за її відсутності, а також про зменшення розміру витрат на правову допомогу, яку заявлено відповідачем, як завелику (а.с. № 82).

Представник відповідача - адвокат Лобода І.О. 20.09.2021р. (діє на підставі ордеру від 27.05.2021р.- а.с. № 46) до канцелярії суду подав суду заяву, до якої долучив договір оренди відповідачем житла в м. Києві на період з 19.09.2021р. до 19.09.2022р. В цій заяві представник відповідача при розгляді справи просив врахувати поданий раніше відзив на позов, а також просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с. № 76).

За таких обставин, враховуючи письмові заяви позивачки, представника позивачки від 21.09.2021р., представника відповідача від 20.09.2021р., суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень сторони відповідача, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.10 ст.7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Судом встановлено, що батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12.08.2011р. (а.с. № 7).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2010р., який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. у справі № 201/7097/14-ц (а.с. № 5, 6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. було встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки з кінця 2012р., отже ці обставини в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

По тексту позовної заяви позивачка посилається на те, що малолітня донька проживає з нею, ці обставини представником відповідача по тексту відзиву не оспорювалися.

Також позивачка зазначає, що донька повністю знаходиться на її утриманні з листопада 2015р., а відповідачем порушені умови укладеного між ними 24.06.2014р. договору про сплату аліментів та про порядок здійснення батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини.

Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини від дня подачі позову та до дня її повноліття суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України в редакції від 17.05.2017р.).

Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову.

При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021р.» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років становить : з 01.01.2021р. - 2 395грн., з 01.07.2021р. - 2 510грн., з 01.12.2021р. - 2 618грн.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку.

Враховуючи вік доньки (10 років), мінімальний гарантований розмір аліментів на її утримання з 01.01.2021р. не може бути меншим, ніж 1 197 грн. 50коп. (2 395грн. : 50%), а з 01.07.2021р. не може бути меншим, ніж 1 255грн. (2 510грн. : 50%).

По тексту відзиву (абзац 8 сторінки 4) відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки лише у мінімальному розмірі (50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 років).

Позивачка наполягає на стягненні аліментів у розмірі 4 000 грн. щомісячно.

Втім, суд не находить підстав для повного задоволення цих позовних вимог.

Так, само суд вважає, що відсутні достатні підстави для стягнення аліментів саме у їх мінімальному розмірі, як просив відповідач.

До заяви від 31.05.2021р. позивачкою долучена довідка з місця роботи, де зазначено, що вона працює в АТ КБ «ПриватБанк» провідним фахівцем Управління з підбору персоналу та її заробітна плата з листопада 2020р. по квітень 2021р. (включно) після утримання податків складає 161 067грн. 82коп., що в середньому на місяць дорівнює 26 844грн.64коп. (а.с. № 29, 30).

До відповіді на відзив позивачкою долучено довідку, з якої вбачається, що вона з 01.07.2021р. вже не працює в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. № 59).

Пізніше, а саме 21.09.2021р. ОСОБА_1 долучено довідку № 20.1.0.0.0/7-210916/27, з якої вбачається, що вона з 29.07.2021р. працює в АТ КБ «ПриватБанк» старшим закупником Департаменту закупівель, знаходиться на іспитовому терміні до 27.10.2021р. З цієї довідки вбачається, що за повний робочий місяць (серпень 2021р.) позивачка отримала заробітну плату у розмірі 26 996грн. (а.с. № 83, 84).

До відзиву на позов представником відповідача долучені довідка з місця роботи відповідача, де зазначено, що він працює у м. Києві майстром ресторанного обслуговування ТОВ «Баунти Хантер» та довідка про те, що його заробітна плата з вересня 2020р. по травень 2021р. (включно) після утримання податків складає 46 234грн. 89коп., що в середньому на місяць дорівнює 5 137 грн.21 коп., отже складає мінімальну заробітну плату (а.с. № 44, 45).

При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої доньки, який дорівнює 2 500грн. щомісячно, суд враховує те, що позивачка тривалий час працювала на постійній основі та отримувала стабільно високу заробітну плату під час роботи в АТ КБ «ПриватБанк». Так, принаймні до 01.07.2021р. середній розмір її заробітної плати становив 26 844грн.64коп., а як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 по тексту позову наполягає на стягненні аліментів у розмірі 4 000грн. з 25.03.2021р., тобто і за період, коли вона працювала на високооплачуваній роботі.

Варто зазначити, що хоча вона з 01.07.2021р. вже не працює провідним фахівцем Управління з підбору персоналу в АТ КБ «ПриватБанк», вона була звільнена лише по причині реорганізації, яка наразі відбувається у банківській установі. Втім, того ж місяця, а саме 29.07.2021р. вона вже була прийнята на роботу в АТ КБ «ПриватБанк» старшим закупником Департаменту закупівель. ОСОБА_1 хоча і знаходиться на іспитовому терміні до 27.10.2021р., все таки отримує таку саму високу заробітну плату, як і до звільнення, а саме за повний робочий місяць (серпень 2021р.) позивачка отримала заробітну плату у розмірі 26 996грн.

Відхиляючи доводи позивачки, які стосуються того, що наразі вона працює, втім знаходиться на іспитовому терміні, судом поза увагою не може залишитися те, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом.

Не підтримуючи позицію відповідача щодо стягнення аліментів саме у їх мінімальному розмірі (50 % прожиткового мінімуму для дитини віком 10 років), суд виходить з того, що представник відповідача, хоча і долучив до відзиву довідку про те, що розмір заробітної плати ОСОБА_2 на 2021р. дорівнює мінімальному розміру (а.с.№ 45), втім до заяви від 26.07.2021р. долучив договір оренди відповідачем житла у м. Києві на період з 19.09.2020р. по 19.09.2021р. (а.с. № 67-71). В подальшому договір оренди було подовжено на період з 19.09.2021р. по 19.09.2022р. (а.с. №77-81). З цих договорів вбачається, що розмір щомісячної орендної плати складає 12 000грн.

Крім того, представником відповідача до відзиву на позов долучені підтвердження понесення відповідачем витрат по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 9 000грн. (а.с. № 49).

Отже, суд критично оцінює позицію відповідача, яка викладена його представником, стосовно неспроможності ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі, який перевищує мінімальний.

За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки аліменти у розмірі 2 500грн. щомісячно (що фактично дорівнює прожитковому мінімуму для дитини 10 років), починаючи стягнення від дня подачі позову - 25.03.2021р., стягуючи аліменти на користь матері ОСОБА_1 , тим самим частково задовольнивши її позовні вимоги стягнення аліментів на малолітню дитину від дня подачі позову до дня повнолітня.

Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 ч.1, ч.2, ч.3 ст. 182 СК України, а також з розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць .

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час у розмірі 284 000грн., а саме за період з червня 2014р. по березень 2021р., яка утворилася внаслідок невиконання відповідачем укладеного між ними 24.06.2014р. договору про сплату аліментів та про порядок здійснення батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини, суд зазначає наступне.

Позивачкою до позову долучено договір про сплату аліментів та про порядок здійснення батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини 24.06.2014р., який підписано сторонами у справі без нотаріального посвідчення (а.с. № 8-9).

Відповідно до ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно частини першої ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За вищезазначеного, ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня та за позовними вимогами про стягнення аліментів за минулий час, а також приймаючи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору за ту частину позовних вимог, яка задоволена (стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня), а саме у розмірі 908грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2021р. за майновими вимогами (позов подано 25.03.2021р.).

Судові витрати по оплаті судового збору за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої позивачці відмовлено (стягнення аліментів за минулий час), а саме у розмірі 2 840 грн. (1% від суми 284 000грн.), відносяться на рахунок держави.

Стосовно судових витрат по оплаті відповідачем понесених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Із положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі №751/3840/15-ц суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020р., №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010р., №37246/04).

До по відзиву на позов представником відповідача - адвокатом Лободою І.О. були долучені: копія ордеру від 27.05.2021р., акт про прийняття-передачу наданих послуг від 24.06.2021р. та звіт про надані послуги, надану правничу допомогу від 24.06.2021р., а також квитанцію до прибуткового касового ордера № 234 від 27.05.2021р. про внесення ОСОБА_2 в рахунок оплати правової допомоги 9 000грн. (а.с. № 46-49).

Ці підтвердження понесення відповідачем витрат по оплаті професійної правничої допомоги судом приймаються, як належні докази понесення цього виду судових витрат взагалі.

Втім, в заяві до суду від 21.09.2021р. (а.с. № 82) є прохання сторони позивачки про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, які понесені відповідачем, що відповідає положенням ч.5 ст. 137 ЦПК України, де зазначено, що суд за заявою сторони може зменшити розмір витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Ознайомившись з документами, які долучені до відзиву (а.с. № 46-49), а також з урахуванням заяви сторони позивачки від 21.09.2021р. (а.с. № 82), суд не вважає суму витрат на правову допомогу, яка дорівнює 9 000грн. такою, що відповідає складності категорії справи та переліку документів, які виготовлені адвокатом Лободою І.О. (адвокатом підготовано лише відзив на позову за ст. 178 ЦПК України).

За вищезазначеного, суд вважає, що цю суму слід зменшити вдвічі, а саме до суми - 4 500грн.

Крім того, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати по оплаті останнім професійної правничої допомоги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 2/3 частин від суми 4 500грн., а саме у розмірі 3 000грн., оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня задоволенні частково, а в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час взагалі відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 141, 180 - 184, 191 СК України, ст. 189 СК України, ст. 220 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня та про стягнення аліментів за минулий час - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, РНОКПП - НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, у розмірі 2 500грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 25.03.2021р.

Рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць - допустити до негайного виконання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня та про стягнення аліментів за минулий час - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.