П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 22-11785 Головуючий у 1-й інстанції: Галаган В. І. Унікальний № 755/7251/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Невідомої Т. О.

Ратнікової В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

у с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 50% додаткових витрат на малолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 30 353 грн (т. 1, а. с. 1-9).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 13 листопада 2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умовами якої на ОСОБА_6 було покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 500 грн щомісячно до досягнення ОСОБА_2 повноліття. У подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі по 1 200 грн щомісячно, починаючи з 09 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року збільшено розмір аліментів з 1 200 грн до 1 800 грн до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

За дорученням позивача 31 серпня 2018 року її мати ОСОБА_4 підписала договір про навчання ОСОБА_3 в школі «Оксфорд пройм академі лімітед», також за її дорученням на виконання умов договору про навчання ОСОБА_4 провела оплати: за вересень 2018 року у розмірі 100 долрів США, що за курсом НБУ на час оплати на 04 жовтня 2018 року за 1 долар США 28,32 грн становило 2 832 грн; за жовтень та листопад 2018 року у розмірі 200 доларів США, що за курсом НБУ на час оплати на 01 листопада 2018 року за 1 долар США 28,11 грн. становило 5 622 грн.; за грудень 2018 року та січень 2019 року у розмірі 200 доларів США, що за курсом НБУ на час оплати на 05 грудня 2018 року за 1 долар США 28,12 грн. становило 5 624 грн; за лютий та березень 2019 року у розмірі 200 доларів США, що за курсом НБУ на час оплати на 08 січня 2019 року за 1 долар США 27,70 грн становило 5 540 грн; за квітень та травень 2019 року у розмірі 200 доларів США, що за курсом НБУ на час оплати на 27 березня 2019 року за 1 доларів США 26,98 грн становило 5 396 грн. Отже за навчання дитини було сплачено 900 у.о.

Відповідач у добровільному порядку брати участь у додаткових витратах не бажає, питанням розвитку здібностей сина не цікавиться, усі питання вирішуються нею особисто, оскільки відповідач не виявляє бажання займатися питанням розвитку особистості дитини, у зв`язку з чим зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у розмірі 50 % сплаченої за навчання суми. Питання вивчення англійської мови у ранньому віці обумовлено розвитком особистих навичок дитини, його схильністю до запам`ятовування та розвитку вказаних здібностей для реалізації їх в майбутньому.

В період з 01 вересня 2017 року до 29 червня 2018 року малолітній ОСОБА_3 відвідував секцію кіокушинкай карате в ГО «Київський спортивний клуб бойових мистецтв», щомісячний благонадійний внесок за яку становив 600 грн. За весь період відвідування клубу позивачем за 10 місяців внесено 6 000 грн.

З дозволу батьків у період з 24 січня 2018 року до 04 лютого 2018 року ОСОБА_3 їздив разом з її батьками у Єгипет ( Шарм Ель Шейх ), загальна вартість путівки склала 40 358 грн., сума путівки на дитину становила 10 089 грн 50 коп. 30 січня 2019 року позивачем було придбано тур на 4-х осіб до Єгипту та зараховано 31 366 грн за відпочинок, з яких сума на одну особу склала 7 841 грн 50 коп. Питання оздоровлення дитини у зимовий період має позитивні наслідки, оскільки у дитини підвищується імунітет.

Відповідач з моменту народження сина не проявляв бажання проводити вільний час з дитиною, жодного разу не провів з дитиною спільного відпочинку.

Крім того, 17 жовтня 2017 року було придбано дитячий комбінезон та зимові чоботи вартістю 4 543 грн, а 11 серпня 2018 року придбано велосипед за 8 400 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову (т. 2, а. с. 23-33).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що зазначені позивачем витрати не є додатковими витрати, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами), у томі числі, на навчання, придбання одягу та взуття.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 755/8838/17 стягнуто аліменти з ОСОБА_2 , працюючого продавцем-консультантом ТОВ «Спортделюкс», на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн щомісячно, починаючи з 09 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року у справі № 755/19511/18 збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 з 1 200 грн на 1 800 грн до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця.

За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з такого.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку навчанням дитини у школі «Окфорд пройм академі лімітед» відповідно укладеного між школою та ОСОБА_4 договору про навчання у школі № 05/07/2014 від 31 серпня 2018 року, а також придбання велосипеда - не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є поточними витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, придбання одягу і взуття. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме позивачем понесені вказані витрати, ураховуючи, що договір про навчання дитини у школі № 05/07/2014 від 31 серпня 2018 року укладено не з позивачем, а з бабусею дитини, ОСОБА_4 .

Також не підлягають стягненню, як додаткові витрати на дитину, щомісячні благодійні внески на відвідування секції карате, оскільки благодійним внеском є добровільна сплата коштів, та відповідно до положень ст. 185 СК України благодійні внески не є витратами, які законодавцем віднесені до додаткових витрат, що пов`язані із розвитком певних здібностей дитини, її талантів, хворобою тощо.

Позивачем не було погоджено з відповідачем питання щодо влаштування дитини на навчання у школу «Оксфорд прайм академі лімітед» а також стосовно сплати благодійних внесків та отримання позивачем згоди від відповідача про оплату останнім вартості туристичних путівок на дитину.

Позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів щодо рекомендації лікарів для оздоровлення дитини сторін саме в Єгипті.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т. 2, а. с. 17-19).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, ці витрати мають покриватися за рахунок аліментів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц, 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18 та від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Дніпровського районного суду від 12 лютого 2019 року вже встановлено, що у даних правовідносинах витрати на навчання та оздоровлення є додатковими витратами на дитину, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Як убачаться зі змісту наявного у матеріалах справи тексту мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 755/19511/18 (т. 1, а. с. 17-18), суд вважав за необхідне зазначити, що витрати на навчання у школі «Оксфорд прайм академі лімітед» за договором № 05/07/2014 та витрати на оздоровлення в Єгипті є додатковими у розумінні ст. 185 СК України (абзаци п`ятнадцятий, шістнадцятий сторінки третьої рішення та другий сторінки четвертої рішення у їх взаємному зв`язку).

Одночасно суд роз`яснив, що позивач не позбавлена права повторно звернутись до суду з аналогічними вимогами з інших підстав, а саме - стягнення додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, а також з приводу лікування, оздоровлення, попередньо зібравши відповідні докази, які б доводили понесення нею додаткових витрат щомісячно на конкретну суму, або необхідності в майбутньому нести такі витрати.

Виходячи з конкретного змісту рішення суду у справі № 755/19511/18 у контексті наведених судом положень ст. 185 СК України, немає підстав вважати, що в рамках справи № 755/19511/18 судом однозначно встановлено, що заявлені до стягнення у рамках даної справи витрати на навчання у розмірі 11 916 грн та на оздоровлення дитини у Єгипті у розмірі 8 965 грн. 50 коп. підлягають відшкодуванню позивачу як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами.

Ураховуючи наведене, при розгляді даної справи районний суд обґрунтовано керувався положеннями ст. 185 СК України, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України щодо застосування цієї норми права та надав належну оцінку наявним у справі доказам.

Районним судом правильно встановлено, що витрати на навчання у школі «Оксфорд прайм академі лімітед» за договором № 05/07/2014 понесені не позивачем, а бабусею ОСОБА_4 . Сам договір також укладений ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 20-33).

Відповідно до змісту Договору про навчання у школі № 05/07/2014 - стаття 1. Предмет договору, школа приймає учня та зобов`язується забезпечити його навчанням за навчальними програмами, затвердженими школою (т.1, а.с.20).

Апеляційний суд констатує, що на час укладення договору, який набрав чинності з моменту його підписання дитина - ОСОБА_8 , мав повних чотирироки.

Докази того, що указана школа має відповідний профіль поглибленого навчання - є, наприклад, мовною, фізико-математичною, музичною та/або має інший нахил і навчання чотирирічної дитини у цій школі викликане розвитком певних здібностей дитини сторін, суду не надавались.

Водночас забезпечення дитині можливості навчання з чотирьох років у більш престижній загальноосвітній школі виключно за бажанням матері дитини, без попереднього урахування думки та можливості батька забезпечити таке навчання, не може бути безумовною підставою для покладення на батька обов`язку нести витрати на таке навчання.

Витрати на відпочинок дитини у Єгипті в готелі, на противагу санаторно-курортному лікуванню за рекомендацією лікаря у зв`язку із певним захворюванням дитини, у контексті положень ст. 185 СК України також не можуть вважатися додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, хворобою дитини.

Водночас забезпечення дитині можливості мати у зимовий період відпочинок у теплій країні (Єгипет) виключно за бажанням матері дитини, без попереднього урахування думки та можливості батька забезпечити такий відпочинок, не може бути безумовною підставою для покладення на батька обов`язку нести витрати на цей відпочинок.

Доказів того, що придбання дитині велосипеда обумовлено рекомендацією лікаря, суду також не надано.

Сплата благодійних внесків не може бути розцінена судом як витрати на дитину.

Придбання одягу та взуття (комбінезон, зимові чоботи) є поточними витратами на утримання дитини і не може бути віднесене до витрат, викликаних особливими обставинами.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки судом наданих сторонами доказів та невідповідності висновків суду обставинам справи відхиляються апеляційним судом як необгрунтовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина має отримувати гарантований мінімум по аліментам, також не можуть бути прийняту у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в рамках даної справи судом розглядається питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у порядку ст. 185 СК України, а не аліментів на утримання дитини.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга немістить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Т. О. Невідома

В. М. Ратнікова