Справа №345/3236/21
Провадження № 2/345/992/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2021 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод-Техмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану відпустку, середньомісячний заробіток за затримку виплати розрахункових грошей по день вирішення справи в суді, суд

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 02.05.2019 року він був прийнятий на роботу у ТзОВ «Завод-Техмаш»на посаду електрозварника 5-го розряду. 31.05.2021 року позивач було звільнено з роботи за власним бажанням, ст.38 КЗпП України.

Після звільнення з роботи позивачу ОСОБА_1 видали на руки трудову книжку, однак не виплатили всіх розрахункових грошей, а саме: заробітну плату за листопад, грудень 2020 року, за травень 2021 року та за 45 днів невикористаної відпустки.

30.08.2021 року позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог й просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод-Техмаш» в його користь 28 049,90 грн., заборгованої заробітної плати; 18 196,65 грн., грошової компенсації за невикористану відпустку; 7348,53 грн. середньомісячного заробітку за затримку виплати розрахункових грошей по 21.06.2021 року та 2000 грн. за надання правничої допомоги.

Позивач неодноразово звертався до адміністрації підприємства про виплату йому заборгованих сум, однак йому відмовляли мотивуючи тим, що немає коштів. Оскільки відповідачем на теперішній час не виплачена позивачу заборгована заробітна плата та інші належні при звільненні суми, тому з даним позовом звернувся до суду.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача не з`явився у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки у судове засідання суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 02.07.2019 року був прийнятий на роботу у ТзОВ «Завод-Техмаш»на посаду електрозварника 5-го розряду, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.6).

31.05.2021 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.6).

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

При звільненні позивача з роботи відповідач допустив цілий ряд порушень вимог трудового законодавства, а саме: 1) у порушення вимог ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КЗпП України у день звільнення не виплатив позивачу жодних належних йому від підприємства сум, зокрема, заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

В ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Згідно з ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки зазначені в ст.116 цього кодексу підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно довідки ПФУ заробітна плата позивача ОСОБА_1 за листопад 2020 року 8646,92 грн., за грудень 2020 року 9080 грн., за травень 2021 року 10 322,98 грн. всього 0 28 049,90. Таким чином сума заборгованої заробітної плати становить 29 049,90 грн., яку слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Отже, враховуючи заробітну плату позивача за два останні місяці нарахування заробітної плати, його середньомісячний заробіток становить 10 322,98 грн. (лютий 2021 року 9 187,16 грн. + березень 2021 року 11 458,80 грн. = 20 645,96 грн. : 2 = 10 322,98 грн.). Середньоденний заробіток становить 349,93 грн. (20 645,96 : 59 днів = 349,93 грн.).

Щодо стягнення виплати розрахункових грошей за 21 день, суд виходить із наступного (21 день * 349,93 середньоденний заробіток = 7348,53 грн.), які також слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» та ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору.

Згідно ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Мінпраці в своєму листі від 22 лютого 2008 року №33/13/116-08 вказує на те, що якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (y т. ч. i за 2, 3, 4 чи більше років), він має право використати їх, а в pазі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених пунктом 1 частини першої cт. 4 3акону України «Про відпустки». 3аконодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки y разі їх невикористання.

Компенсація за невикористану відпустку 45 днів становить 18 196,65 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем вище вказаних вимог законів України дотримано не було, остаточний розрахунок при звільненні не проведений, було порушено право позивача на оплату праці, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток , в зв"язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд, виходячи з положень ст. 137 ЦПК України, вважає, що розмір витрат, зазначений позивачами, є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг.

На підтвердження цих судових витрат позивачем суду надано договір про надання правової допомоги від 18.06.2021 року та квитанцію № 0590756 на суму 2000 грн. в рахунок оплати гонорару адвоката відповідно до зазначеного договору.

Оскільки позивач, згідно з п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному зазначеним законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

р і ш и в :

Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод-Техмаш» (м.Калуш, вул.Промислова,5 Івано-Франківська область, Код ЄДРПОУ 40011877)в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 28 049,90 грн., заборгованої заробітної плати; 18 196,65 грн., грошової компенсації за невикористану відпустку; 7348,53 грн. середньомісячного заробітку за затримку виплати розрахункових грошей по 21.06.2021 року та 2000 грн. за надання правничої допомоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод-Техмаш» (м.Калуш, вул.Промислова,5 Івано-Франківська область, Код ЄДРПОУ 40011877)на користь Державної судової адміністрації України - 908 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 дній з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: