ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6432/21 Справа № 216/1858/21 Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Орган місцевого самоврядування в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року, якою повернуто позовну заяву, винесену суддею Сидорак В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Органу місцевого самоврядування в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про відшкодування шкоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до Органу місцевого самоврядування в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про відшкодування шкоди визнана неподаною та повернута позивачу.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, просить її скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник зазначає, що на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 07 квітня 2021 року для сплати судового збору в сумі 4086 грн., він 15квітня 2021 року подав до канцелярії суду клопотання про відкриття провадження у справі, пославшись на п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», яким встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Представник позивача вважає, що оскільки позов подано до Органу місцевого самоврядування в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання дії Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради щодо надання Центрально-міському районному суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області необґрунтованого Висновку про недоцільність у припиненні права користування жилим приміщенням протиправними та стягненні матеріальної і моральної шкоди, пов`язаної з незаконними діями, суд першої інстанції не мав права вимагати сплати судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається ухвала зазначена у п.6 ч.1 статті 353 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву, виходив з того, що, оскільки зазначені в ухвалі суду від 07.04.2021 про залишення позовної заяви без руху недоліки у визначений строк не усунуті, судовий збір не сплачено, то відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України позовну заяву із додатками слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо незаконності ухвали суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої, на думку позивача є незаконні та протиправідії Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради щодо надання Центрально-міському районному суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області необґрунтованого Висновку про недоцільність у припиненні права користування жилим приміщенням, а тому позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI на усіх стадіях цивільного процесу.

Так відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI судовий збір не справляється за подання до суду позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

В порушення норм процесуального права суд першої інстанцції не взяв до уваги доводи та оргументи клопотання представника позивача ОСОБА_2 , надісланого на виконання ухвали без руху, в якому представник позивача звертав увагу суду на зміст положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, якому суд не надав належної оцінки та дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору за подання позову у даній справі.

Оскільки оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК Україниє підставою для скасування такого судового рішення першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 379, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: