Провадження № 22-ц/811/923/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2021 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Департаменту містобудування Львівської міської ради, про припинення дій, що порушують право, та відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що у справі були проведені три експертизи, однак суд першої інстанції не мотивував прийняття висновку однієї з таких та не обґрунтував відхилення висновків інших експертиз.

Зазначають, що експертами неодноразово вказувалось, що проект на роботи з реконструкції об`єкту відсутній та не надані експертам відповідно до клопотання, а відтак незрозуміло виходячи з якого проекту експерти робили висновок про характеристики об`єкту.

Вважають, що в дослідницькій частині висновку експертами допущено підміну понять щодо визначення фактичного виду будівництва на спірному об`єкту, що в свою чергу істотно впливає на вимоги ДБН, які підлягають застосуванню.

Також вважають, що експерти ухилились від проведення експертизи, оскільки надали відповіді не всі поставлені запитання щодо експертного дослідження.

Не погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав.

Звертають увагу на те, що будівництво не є реконструкцією об`єкта, а є новим будівництвом, яке проводилось без виготовлення проектної та дотримання державних будівельних норм.

Вважають, що будівництво, яке проводиться ОСОБА_4 є самочинним.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судове засідання представник Департаменту містобудування Львівської міської ради не з`явився, подав клопотання в якому просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника Департаменту містобудування Львівської міської ради та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 є власниками будинковолодінь в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 що стверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2014 року № 17194672, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2014 року № 17195707, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 березня 2014 року № НВ - 014.

01 квітня 2015 року Департаментом містобудування Львівської міської ради видано наказ № 112 "Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на реконструкцію з розширенням гр. ОСОБА_4 житлового будинку на АДРЕСА_2 за рахунок прибудови та надбудови».

Згідно з ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», обов`язком фізичної або юридичної особи, що планує будівництво подати до виконавчого органу міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки для одержання вихідних даних на проектування будівництва.

Пунктами 3,4 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45 продубльовано обов`язок забудовника звернутися до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у його власності або користуванні та одержати вихідні дані для проектування об`єкта будівництва.

Основними складовими вихідних даних при цьому згідно Закону є містобудівні умови та обмеження та завдання на проектування, що визначають обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень та властивостей об`єкта містобудування, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складаються з урахуванням містобудівних умов та обмежень, технічних умов.

Підпунктом 9 п. "а" ч. 1 ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад серед власних (самоврядних) повноважень віднесено надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ виданий Департаментом містобудування Львівської міської ради 01 квітня 2015 року в межах повноважень, наданих законом.

Даним наказом затверджено громадянину ОСОБА_4 містобудівні умови та обмеження земельної ділянки на реконструкцію з розширенням житлового будинку на АДРЕСА_2 за рахунок прибудови та надбудови, також погоджено у встановленому порядку отримати технічні умови на інженерне забезпечення проектованого об`єкту.

Підставою для видачі наказу слугували наступні документи: звернення ОСОБА_4 , містобудівний розрахунок на реконструкцію з розширенням житлового будинку на АДРЕСА_2 за рахунок прибудови та надбудови; витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2014 року № 17194672, витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2014 року № 17195707, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 березня 2014 року № НВ - 014, технічні висновки про несучу здатність будівельних конструкцій індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_2 , заяву-згоду ЛКП «Балатон-409» та гр. ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ) щодо реконструкції житлового будинку, технічні висновки про стан основних конструкцій житлового будинку на АДРЕСА_2 , виготовлені ТОВ «ЮВІТ».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Частинами 3 та 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Перелік об`єктів будівництва для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами не надано суду доказів у підтвердження невідповідності намірів відповідачів щодо реконструкції будинку положенням містобудівної документації.

Встановлено, що реконструкція належного відповідачу ОСОБА_10 на праві власності житлового будинку проводиться в межах відведеної йому земельної ділянки і без зміни її цільового призначення; земельна ділянка належить відповідачу на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2014 року № 17194672, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2014 року № 17195707, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 березня 2014 року № НВ - 014.

Згідно п. 4 додатку 2 до рішення виконкому Львівської міської ради № 800 від 16 листопада 2012 року «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надає управління архітектури департаменту містобудування, примірних вимог до архітектурно-планувальної частини проекту, вимог до містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва, вимог до містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва для ділянок, передбачених для продажу на земельних торгах (аукціоні) та вимог ескізу намірів забудови земельних ділянок», (чинного на момент спірних правовідносин), призначенням послуги з надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво об`єктів архітектури та містобудування є реалізація юридичними особами, фізичними особами-підприємцями та фізичними особами права забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні. До переліку обов`язкових документів, які подаються для отримання такої послуги є: заява на ім`я директора департаменту містобудування про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (додаток до цього стандарту). Для фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб - копія свідоцтва про державну реєстрацію або копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, завірені підписом і печаткою заявника. Для фізичних осіб - копія документа, що посвідчує особу (паспорт, з якого встановлюється громадянство, прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації). Копія нотаріально завіреного доручення - у разі надання зацікавленою особою доручення на право представляти її інтереси у Львівській міській раді щодо містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки. Нотаріально завірена копія правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою. Нотаріально завірені копії правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - за наявності об`єкта нерухомості. Засвідчена у встановленому порядку копія технічного паспорта на об`єкт нерухомості - за наявності об`єкта нерухомості. Ситуаційний план (схема) місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі). Топографічне знімання (М 1:500), яке відображає існуючу ситуацію, з нанесеними червоними лініями та завіреною наявністю інженерних мереж - термін придатності якого 2 роки - виконане ліцензованою організацією і перевірене відділом інженерних споруд, транспорту та геослужби управління архітектури департаменту містобудування. Висновок про геолого-гідрогеологічні умови земельної ділянки для ведення будівництва - виконаний ліцензованою організацією. Витяг з земельного кадастру. Фотофіксація земельної ділянки (з оточенням). Містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва - виконаний коштом замовника спеціалізованою проектною організацією або архітектором, що має кваліфікаційний сертифікат (додаток 27). Позитивний висновок управління охорони історичного середовища про можливість та умови здійснення містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень на території історичного ареалу міста - у разі реалізації намірів забудови земельної ділянки у параметрах, визначених документами, вказаними у підпункті. Історико-містобудівне обґрунтування, погоджене у встановленому порядку - у разі розміщення об`єктів в історичному ареалі міста.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 подав весь необхідний пакет документів до Департаменту містобудування Львівської міської ради для отримання містобудівних умов та обмежень на реконструкцію житлового будинку на АДРЕСА_2 .

Позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним та скасування Наказу Департаменту містобудування про видачу містобудівних умов та обмежень на реконструкцію житлового будинку на АДРЕСА_2 , покликались на його невідповідність вимогам ДБН.

Встановлено, що замовником виконаного ТЗОВ «Шеремета архітект груп» 13 листопада 2012 року «Містобудівного розрахунку реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови на АДРЕСА_2 », являвся власник будинку ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №056/16 ТЗОВ «ГалСВіт», проведеної на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року за клопотанням позивачів, містобудівний розрахунок на реконструкцію житлового будинку з розширенням за рахунок надбудови та прибудови на АДРЕСА_2 , згідно до якого надавались містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також розпочате будівництво не відповідає наявному містобудівному розрахунку на реконструкцію.

При цьому у висновку зазначається, що експертам не була надана проектна документація, що унеможливило надання висновку про відповідність будівельних робіт проектній документації.

Стосовно вартості ремонтно-будівельних робіт для усунення пошкоджень, викликаних новим будівництвом по АДРЕСА_2 , така вказана лише для будинку АДРЕСА_1 без зазначення стану будинку до проведення цих робіт та причинного зв`язку між проведеними будівельними роботами і конкретними пошкодженнями.

При цьому, експерт у висновку зазначив, що така вартість «може становити « що є не категоричним висновком експертизи по заданому питанню».

04 квітня 2017 року за клопотанням відповідача ОСОБА_4 ухвалою суду призначалась повторна будівельно-технічна експертиза, яка проведена Львівським НДІ судових експертиз.

У висновку експерта №2495 від 22 січня 2018 року зазначено, що будівництво житлового будинку не відповідає вимогам державних будівельних норм і правил в частині глибини закладання фундаментів, технології виконання робіт по влаштуванню котловану. Відповідність інших аспектів виконаних будівельних робіт вимогам ДБН встановити не надається можливим через відсутність проектної документації на будівництво об`єкта.

У висновку зазначено, що вплив будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 можливе без впливу на технічний стан будинків АДРЕСА_3 за умови розробки та дотримання робочого проекту, в якому повинні бути враховані заходи збереження експлуатаційних якостей фундаментів існуючих споруд, дотримання запобіжних заходів щодо дотримання безпеки збереження цілісності навколишньої забудови у відповідності до вимог ДБН.

Стосовно питання спричинення матеріальних збитків позивачам пошкодженням належних їм будинків внаслідок проведених відповідачем будівельних робіт, експертом зазначено, що категорично стверджувати появу зафіксованих експертом пошкоджень конструктивних елементів будинку АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_4 як причинно-наслідковий зв`язок із веденням будівництва не надається можливим, оскільки відсутні документи, в яких зафіксований технічний стан навколишніх будинків до початку ведення будівництва та по яких можливо здійснити порівняння з фактичним станом на дату проведення експертизи.

За клопотанням позивачів 05 червня 2018 року судом призначена повторна (третя) судова будівельно-технічна експертиза, яка проведена Київським НДІ судових експертиз.

Із врахуванням всіх наданих на експертизу матеріалів справи, інвентарної справи, поданих сторонами письмових доказів експерти прийшли до категоричного висновку, що містобудівний розрахунок з реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови і надбудови на АДРЕСА_2 , виконаний у відповідності до положень Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-УІ «Про регулювання містобудівної діяльності» /зі змінами/,вимог ДБН «Планування і забудова міських і сільських поселень» та Наказу від 07 липня 2011 року №109 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства «Про затвердження Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад і зміст».

Надати відповідь щодо впливу виконання робіт з реконструкції на об`єкті та робіт по демонтажу реконструйованої частини житлового будинку на АДРЕСА_2 ,в разі їх виконання, на технічний стан будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 не видається можливим через відсутність наданих на дослідження документів проекту на роботи з реконструкції та проекту роботи на демонтаж.

За результатами проведеного візуально-інструментального обстеження визначити питому вагу факторів, які призвели до погіршення загального технічного стану конструктивних елементів житлового будинку АДРЕСА_1 , чи такі виникли внаслідок проведення реконструкції будинку АДРЕСА_2 , чи під дією зовнішніх атмосферних факторів, чи при будівництві прибудови до будинку А-2 - не вбачається за можливе.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість ,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи докази, надані позивачами, а також наведені висновки експертиз у їх повноті викладення відповідей на задані питання, об`єктивності, конкретності та категоричності висновків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що що жодним із поданих позивачами доказів та доказів, здобутих при розгляді справи, не доведені вимоги позивачів про визнання недійсним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №112 від 01 квітня 2015 року «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на реконструкцію з розширенням гр. ОСОБА_4 », а також вимог щодо відшкодування відповідачем ОСОБА_4 шкоди, заподіяної позивачам пошкодженням належного їм житла внаслідок проведених будівельних робіт.

Позовні вимоги в цій частині позову до задоволення не підлягають, з чим погоджується колегія суддів.

Вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 не проводити будівельні роботи з реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2 , приведення земельної ділянки у попередній стан шляхом демонтажу самочинно влаштованих фундаменту, підвального приміщення, монолітного залізобетонного поясу по периметру об`єкта будівництва та вимуруваного першого поверху будинку суд першої інстанції також правильно визнав безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Ухвалою суду від 04 квітня 2017 року була призначена повторна будівельно-технічна експертиза, перед якою, зокрема, були поставлені питання чи матиме вплив демонтаж реконструкції будинку АДРЕСА_1 на технічний стан сусідніх будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

У висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи №2495 від 22 січня 2018 року зазначено, що якщо провести демонтаж житлового будинку АДРЕСА_2 частково, тобто розібрати залізобетонне перекриття та цегляні стіни першого поверху з дотриманням технологічної послідовності, то вплив на сусідні будинки буде виражатись локальними пошкодженнями суміжних стін даних будинків внаслідок виникнення тимчасових динамічних навантажень.

Якщо провести демонтаж житлового будинку АДРЕСА_2 у тому об`ємі, як того вимагають позивачі у своєму позові, то вплив на технічний стан сусідніх будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 буде виражатись подальшими ускладненнями існуючих пошкоджень конструктивних елементів даних будинків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням вищезазначеного, обраний позивачами спосіб захисту навіть у разі доведеності ним заявлених вимог щодо знесення спірного об`єкту не призведе до бажаних для них наслідків, а саме, не відновить становище, що існувало до виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачами у даному випадку обраний неефективний спосіб захисту своїх прав у випадку їх порушення, що передбачено ст. 5 ЦПК України.

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу на те, що відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Вказане кореспондується також із положеннями ч.7 ст.376 ЦК України, згідно якої, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З аналізу статей 16, 386, 391 ЦК вбачається, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, лише за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які рішення органу державного архітектурно-будівельного контролю, які б доводили наявність самочинного будівництва чи відповідні приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Окрім цього, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Європейській суд з прав людини також підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (рішення у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» від 21 квітня 2016 року).

В суді апеляційної інстанції позивачі також просили викликати експертів для надання пояснень, однак колегією суддів відхилено зазначене клопотання за безпідставністю, з урахуванням того, що висновок експерта є зрозумілим та повністю відповідає фактичним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.