Провадження № 2/760/8334/21
Справа № 760/4922/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Король О.О.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просить:

- визначити позивачу додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - один місяць з часу набрання законної сили рішення;

- відшкодувати з відповідача на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка є рідною бабусею ОСОБА_1 . Після смерті бабусі відкрилася спадщина, що складається з 1/3 частини квартири.

Також позивач зазначила, що як рідна онука померлої, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину ОСОБА_2 , проте позивач до цього часу не подавала до нотаріусу заяву про прийняття спадщини, саме з поважної причини, тобто внаслідок погіршення стану здоров`я.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою суду призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Від відповідача за допомогою поштового зв`язку до канцелярії суду надійшов відзив, відповідно до якого представник КМР Котова О. зазначила, що позивачем не надано доказів щодо звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини. Тобто позивачем не надано доказів щодо існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у разі встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем.

В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. При цьому, 09.08.2021 від позивача до канцелярії суду надійшла заява, відповідно до якої остання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі.

Київська міська рада явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи мітиться відзив, відповідно до якого представник відповідача просила розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 06.09.1976 встановлено факт, що ОСОБА_2 є рідною бабусею ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації від 06.12.1994, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 06.12.1994. Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_1 - « ОСОБА_1 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району Києва, актовий запис №915.

Згідно копії свідоцтва про зміну імені від 23.05.2013, вбачається, що ОСОБА_1 змінила ім`я на ОСОБА_1

12.08.2014 шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №234.

28.09.2016 ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, яке міститься в матеріалах справи.

Однак, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач при народженні мала прізвище « ОСОБА_1 ». Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач при укладанні шлюбу змінювала прізвище на « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 ».

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19), від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18 (провадження №61-39817св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, позивач на підтвердження своїх вимог посилалась на медичні довідки, які містяться в матеріалах справи, як на причину неможливості останньої за станом здоров`я подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлої.

Однак, судом встановлено, що позивач була обізнана про смерть бабусі, проте не мала бажання звертатись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини оскільки з медичних довідок наданих позивачем вбачається, що стан здоров`я позивача дозволяв їй самостійно пересуватись.

Згідно медичних довідок позивач дійсно мала захворювання, яке втім дозволяє позивачу вести нормальний спосіб життя та вільно пересуватись.

Таким чином, встановлено, що фактично позивач протягом встановленого законом строку мала об`єктивну можливість подать заяву про прийняття спадщини після померлої, але не вчиняла таких дій у зв`язку з відсутністю намірів приймати спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до нотаріуса з вимогою про прийняття спадщини, як наслідок порушеного права позивача.

На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приймаючи до уваги не надання позивачем доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно та істотно перешкодили реалізації нею права на прийняття спадщини після смерті бабусі шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.15, 16, 1220, 1222, 1223, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко