22-ц/804/1427/21
221/5270/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 221/5270/20

Номер провадження 22-ц/804/1427/21

22 вересня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та

гарантія»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Безрук Т.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі: ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 20 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі: ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/11-134/82/145910, за яким останньому було надано кредит в сумі 11 000 доларів США строком на 10 років. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 012/11-134/71, відповідно якого останній передав в іпотеку належний йому будинок АДРЕСА_1 . 17 червня 2016 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (надалі: ПАТ «Вектор Банк») укладено договір відступлення № 114/21, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 014/11-134/82/145910 перейшло до ПАТ «Вектор Банк». В подальшому, 17 червня 2016 року ПАТ «Вектор Банк», шляхом укладення договору відступлення вимоги № 265/ФК-16, передав свої права кредитора за кредитним договором № 014/11-134/82/145910 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 22 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення прав вимог за договором іпотеки № 012/11-134/71 від 20 липня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Також, 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Вектор Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» сукупність прав, належних йому за договорами забезпечення, зокрема за вказаним іпотечним договором.

З огляду на те, що у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № 014/11-134/82/145910 від 20 липня 2007 року, яка станом на 22 червня 2016 року становить 136 618,67 грн та складається з боргу за кредитом у сумі 82138,47 грн; збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 23 125,55 грн, трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 9379 грн, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею (кв.м) 327,60, житловою площею (кв.м): 144,00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, позивач також просив передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закону України «Про іпотеку», для чого:

- вилучити у ОСОБА_1 та передати ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею (кв.м): 327,60, житловою площею (кв.м): 144,00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили;

- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримувати в усіх установах, підприємствах, організаціях (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, житлово-комунальних органах, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях), а також Державній реєстраційній службі, органах нотаріату будь-які документи (оригінали, їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів, довідки), необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпечення нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею (кв.м): 327,60, житловою площею (кв.м): 144,00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на укладення у відповідності до вимог чинного законодавства усіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки а саме: житловий будинок, загальною площею (кв.м): 327,60, житловою площею (кв.м): 144,00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з правом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», реалізації інших прав, необхідних для управління майном;

- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на отримання доходів від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отримані ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за договорами, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладення договорів оренди доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам;

- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 квітня 2021 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та гарантія" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що позивач у позові просив, в порядку визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки, оскільки позовні вимоги зводились до іншого способу захисту, а саме товариство просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, що передбачено ст. 41 Закону України «Про іпотеку». При цьому реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження проводиться на підставі судового рішення.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» Даніліна С.С. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

20 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/11-134/82/145910, відповідно до якого банк, як кредитор, на положеннях та на умовах цього договору надав позичальнику кредит в сумі 11000 доларів США строком на 120 місяців з 20 липня 2007 року по 20 липня 2017 року. Погашення кредиту та відсотків за користуванням кредиту здійснюється щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом (Додаток «1 до Договору). Процентна ставка за користування кредитом складає 13,5 відсотків річних. Додатково при наданні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора комісію за розрахункове-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 2% від суми кредиту (п.1.1,1.2,1.3,1.4,1.5 Кредитного договору) (а.с 7).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір № 012/11-134/71, відповідно до п.1.1 якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №014/11-134/82/145910 від 20 липня 2007 року, а також будь яких додаткових угод до нього, за умовами якого останній зобов`язаний повернути іпотекодержателеві кредит у сумі 11 000 доларів, виданий на строк з 20 липня 2007 року до 20 липня 2017 року, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, неустойку та інші штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених згаданим вище кредитним договором.

Згідно п.2.1 договору іпотеки, предметом іпотеки за цим договором є належний іпотекодавцю будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці розміром 0,1000 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ДН №078131, виданого 16 грудня 1997 року Волноваською міською радою (а.с 11).

17 червня 2016 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення № 114/21, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 014/11-134/82/145910 перейшло до ПАТ «Вектор Банк» (а.с.13-16).

Того ж дня ПАТ «Вектор Банк», шляхом укладення договору відступлення вимоги № 265/ФК-16, передав свої права кредитора за кредитним договором № 014/11-134/82/145910 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с.17-19).

Також 22 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення прав вимог за договором іпотеки № 012/11-134/71 від 20 липня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ( а.с.21-23).

В свою чергу, між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Вектор Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» сукупність прав, належних йому за договорами забезпечення, зокрема за договором іпотеки № 012/11-134/71 від 20 липня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (а.с.24-27).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 546, 553, 572 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Згідно зі статтею 575 ЦК України та статті 1 Закону іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

Також у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду констатовано, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України)

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог та дійшов висновку про те, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулося до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», що є неналежним способом захисту. Проте, згідно позовної заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», воно заявило інші позовні вимоги, а саме просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Апеляційний суд погоджується з аргументами позивача в тій частині, що спосіб захисту своїх прав та інтересів ним обраний у відповідності до вимог закону, оскільки реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів є способом задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки, який відбувається тільки на підставі рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не підлягають задоволенню з інших підстав.

Звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач зазначав, що заборгованість відповідача за кредитним договором від 20 липня 2007 року, яка станом на 22 червня 2016 року становить 136 618,67 грн складається з боргу за кредитом у сумі 82138,47 грн; збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 23 125,55 грн та трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 9379 грн.

За правилом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи правове питання, чи забезпечуються іпотекою вимоги кредитора про стягнення встановленого індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України, апеляційний суд враховує умови укладеного іпотечного договору.

Згідно п. 4.3.3. договору іпотеки при невиконанні або неналежному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, що призвело до прострочки платежів, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, включаючи відсотки, збитки, що заподіяні прострочкою платежів, а також штрафні санкції, передбачені кредитним та цим договорами.

Враховуючи, що вимоги за статтею 625 ЦК України є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не вимогами про відшкодування збитків, іпотекою (як це визначили сторони в укладеному між ними договорі) не забезпечено виконання зобов`язання зі сплати встановленого індексу інфляції та 3 % річних.

У цьому висновку визначальним є зміст та умови іпотечного договору, в якому сторони дійшли домовленості про перелік вимог кредитора, виконання яких забезпечується встановленою іпотекою. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Вищенаведене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 липня 2021 року у справі №186/1376/19 (провадження № 61-7428св20).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо можливості включення до загальної суми заборгованості відповідача в межах звернення стягнення на предмет іпотеки 3 % річних та інфляційних втрат.

Крім того, в своєму відзиві на позов, відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності (а.с.42-43).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

З огляду на те, що умовами кредитного договору погоджено кінцевий строк виконання основного зобов`язання 20 липня 2017 року, звернувшись з позовом до суду 07 серпня 2020 року позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

При цьому доводи ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про те, що строк позовної давності не пропущено з огляду на те, що 10 січня 2019 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення про порушення основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності перервався є безпідставними, оскільки вказане повідомлення, яке направлено після закінчення строку дії кредитного договору, не змінює строк виконання зобов`язання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 квітня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Суддя: