09.09.2021 227/3189/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого одноособово судді Хандуріна В.В.,

при секретарі Коверченковій М.О.

за участю

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнення на її користь половини розміру такого зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, відповідно до якого остання просила визнати боргове зобов`язання за договором позики від 10.01.2019 року спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнути зі ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину цього боргового зобов`язання, а саме в розмірі 325 000 грн.

Одночасно з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:1391 для ведення особистого селянського господарства площею 2га, що належить ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила задовольнити заяву про забезпечення зустрічного позову в повному обсязі.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви про забезпечення зустрічного позову.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно і забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається зі змісту роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 вказаної постанови роз`яснено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з викладеного, при обранні заходів забезпечення позову суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд при прийнятті рішення за заявою ОСОБА_1 керується положеннями вищеназваного пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року.

Також, необхідність застосування заходів забезпечення випливає із фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу забезпечення призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Слід зазначити, що звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач просить визнати боргове зобов`язання за договором позики від 10.01.2019 року спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частку цього боргового зобов`язання в розмірі 325 000 грн., однак, звертаючись з заявою про забезпечення зустрічного позову, позивач просить накласти арешт на земельну ділянку, вартість якої визначена лише станом на 14.02.2019р. і складає 67545,36 грн., що є набагато менше заявленої ОСОБА_1 суми позовних вимог, тобто явно не відповідає і не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

До того ж, наданий позивачкою доказ у виді інформації станом на 14.07.2021р. з державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, що містить відомості про належну відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку, яку вона просить арештувати з метою забезпечення свого позову, отриманий представником позивачки ОСОБА_4 , який на той час, а саме на момент здійснення такого запиту, ще не був наділений повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_1 , оскільки відповідний договір про надання правничої (правової) допомоги між ними було укладено і він почав діяти лише з 19.07.2021р.

Крім того, у заяві не наведено посилань і не представлено суду доказів про те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження відповідачем земельної ділянки на користь третіх осіб чи які призведуть до утруднення або зроблять неможливим виконання в подальшому рішення суду.

При цьому, суд враховує надані ОСОБА_3 індивідуальні відомості про застраховану особу, в яких відображені нараховані йому заробітну плату (доходи, грошове забезпечення) за період 2016-2020р.р., щомісячного розміру яких, на думку суду, буде достатньо для забезпечення в подальшому належного виконання судового рішення.

Також слід відмітити, що фактично сторони у справі звернулись до суду із позовами про поділ придбаного ними у шлюбі автомобілю та грошей, які були витрачені сім`єю на його купівлю. Це авто перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_1 , що нею не оспорюється в судовому засіданні, тому загроза відчуження цього майна без її відома взагалі відсутня.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову як передчасна і необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-159, 258-260, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Вступна та резолютивна частини ухвали суду складені 09.09.2021 року. Повний текст ухвали виготовлено 14 вересня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена протягом 15 днів з дня отримання повного її тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя В.В.Хандурін

09.09.2021