Справа № 495/9904/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 вересня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді: Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст та обґрунтування позову

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 09.08.2019 року об 08:30 годині по вул. Ізмаїльська кут вул. Портова в м. Білгород-Дністровський відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з мопедом Yamaha, яким керувала позивачка ОСОБА_1 . Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 року по справі №495/7730/19 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як зазначає позивачка, після цього ДТП вона потрапила до травматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», де проходила курс лікування, на підтвердження чого надала відповідні квитанції до суду, додаткові витрати на лікування склали 28442,16 грн., які позивачка просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Еталон», окрім цього позивачка зазначає, що в результаті зазначеної вище ДТП їй було заподіяно моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, завданих у зв`язку із погіршенням її стану здоров`я та втрати працездатності, що спричинило відсутність можливості працювали, а також моральної шкоди зазнав син позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в момент ДТП був разом з нею на скутері, яку позивачка оцінює у 100000,00 грн. та яку просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , а також позивачкою заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 втраченого заробітку у сумі 36000,00 грн., витрат на правничу допомогу у сумі 4800,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 3114,40 грн.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2019 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.01.2020 року було задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.10.2020 року було залучено у якості співвідповідача по даній справі ПАТ «Страхова компанія «Еталон»».

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон»» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон»» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2021 року було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про перехід від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.05.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон»» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2021 року було закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон»» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.08.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон»» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Короткий виклад позицій сторін по справі

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні адвокат Павленко В.С., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та зазначив, що після ДТП, яка мала місце 09.08.2019 року та винним у якій є відповідач ОСОБА_2 , позивачку разом з її сином було доставлено до лікарні, куди вона була госпіталізована разом з своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витрати позивачки на лікування, що було спричинено ДТП, підтверджені належними та допустимими доказами, внаслідок ДТП позивачці також було спричинено моральну шкоду та вона протягом шести місяців після аварії не могла займатись підприємницькою діяльністю з надання послуг майстра «манікюру-педікюру».

В судовому засіданні адвокат Янков І.Д., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки згідно наявних в матеріалах справи обстежень вбачається, що позивачка проходила лікування з хвороб, які виникли у неї задовго до ДТП, що сталася за виною відповідача ОСОБА_1 , тож дії відповідача ОСОБА_2 не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням здоров`я позивачки. Окрім того, чеки на придбання вказаних в довідці ліків виписані через п`ять місяців після використання ліків, що викликає сумнів у дійсності операцій по їх придбанню. Щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача не отриманої заробітної плати у вигляді шести мінімальних заробітних плат за шість місяців, то дані вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачка працювала після ДТП, окрім того, вона не мала ніяких медичних підстав не працювати. Окрім того, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПАТ «Страхова компанія «Еталон», отже позовна заява пред`явлена не до належного відповідача, оскільки шкода, завдана позивачці внаслідок ДТП має бути виплачена страховиком.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав думку свого адвоката Янкова І.Д. та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, адже супровідний листок №3654 від 09.08.2019 року швидкої допомоги не може бути прийнятий судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки поданий до суду строною позивачки з порушенням вимог ст.83 ЦПК України, окрім того, стороною позивача не надано до суду виписки лікаря з медичної картки, де б було зазначено, що тілесні ушкодження були завдані позивачці внаслідок ДТП, в матеріалах справи відсутні докази того, що лікарем були призначені ліки одразу після ДТП та травм, які виникли внаслідок ДТП. Результати медичного обстеження позивачки, які містяться в матеріалах справи вказують на те, що захворювання позивачки ОСОБА_1 виникли не в один момент, а є хронічними, отже підстави для стягнення з відповідачів коштів за лікування, масаж та інших витрат на лікування позивачки відсутні. Також представником відповідача було зазначено, що Опис вартості виконаних адвокатом робіт за договором з громадянкою ОСОБА_1 не відповідає умовам Договору надання правничої допомоги по цивільній справі від 20.01.2020 року, а тому позовні вимоги в частині щодо стягнення на користь позивачки ОСОБА_1 витрат на правову допомогу теж не підлягають задоволенню.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 року по справі №495/7730/19, 09.08.2019 року о 08:30 годині по вул. Ізмаїльська кут вул. Портова в м. Білгород-Дністровський Одеської області, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з мопедом Yamaha Jog без реєстраційного номеру, рама НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухався по вул. Портова на вул. Ізмаїльськав м. Білгород-Дністровський на зелений сигнал світлофора.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована згідно Полісу №АМ/8098729, виданого 12.10.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Еталон».

Згідно довідки від 09.08.2019 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством

«Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», 09.08.2019 року об 09:00 годині гр. ОСОБА_1 було доставлено до прийомного відділення лікарні з діагнозом: Забій поперекового відділу хребта.

Відповідно до Супровідного листка №365 від 09.08.2021 року, позивачка ОСОБА_1 була доставлена до прийомного відділення Білгород-Дністровської міської багатопрофільної лікарні у супроводі сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Висновку перевірки по матеріалам єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 16.08.2019 року було закінчено дослідчу перевірку за наслідками зазначеної вище ДТП та матеріали дослідчої перевірки направлені до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області для подальшого розгляду про притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб.

Відповідно до Комп`ютерної томографії поперекового відділу хребта позивачки ОСОБА_1 від 09.08.2021, лікарем-рентгенологом зроблено висновок: «КТ-картина остеохондроза поясничного отдела позвоночника. Грыжа диска S1-S2. Грыжа Шморля L1. Полная люмбализация S1 позвонка. Застарелый компрессионный перелом тела L1. Артроз крестцово-подвздошных сочленений.»

Відповідно до Епікризу ОСОБА_1 від 27.08.2019 року, виданного Комунальним некомерційним підприємством «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», позивачка ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 09.08.2021 року по 27.08.2019 року. При госпіталізації: скарги на гострі болі в попереково-крестцовому відділі хребта, різке обмеження рухів в поперековому відділі через біль. Діагноз: Забої попереково-крижового відділу хребта зі стійкою вираженою сокралюмбалгіей. Застарілий компресійний перелом тіла L1. Міжхребцеві грижі дисків S1-S2со стійкою сокралгіей. Грижі Шмарля L1. Артроз крижово-клубового зчленування.

Згідно зазначеного вище епікризу позивачці ОСОБА_1 призначено лікування: «Депиофен, диклоберл, протекта, физ. Раствор, пентоксифилин, Витамин С, Тивортин, лазикс, контролок, нимид гель, димедрол, анальгин, Ротовит кальциум».

Також в матеріалах справи міститься Епікриз ОСОБА_1 по медичній карті стаціонарного хворого №7097, виданного Комунальним некомерційним підприємством «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», згідно якого позивачка ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 11.12.2019 року по 28.12.2019 року з діагнозом: постравматичний остеохондроз грудно-поперекового хребта з вираженою вертерброалгією та вторинним корінцевим синдромом.

В матеріалах справи також наявні копії чеків щодо витрат на спортзал від 01.11.2019 року, оздоровчий массаж від 08.01.2020 року та від 01.06.2020 року, на купівлю ортопедичного матрасу від 18.01.2020 року, які як зазначає позивачка ОСОБА_1 були понесені нею через наслідки ДТП, яка мала місце 09.08.2019 року.

Деякі чеки взагалі видані без зазначення дати та без печатки ФОП, який його видав, лише з зазначенням місяця та року та з назвою товарів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », тому не можуть бути ідентифікувовані судом - для чого саме були витрачені грошові кошти за цими чеками.

Довідки щодо придбаних ліків позивачкою ОСОБА_1 були видані Білгород-Дністровською міською багатопрофільною лікарнею 20.01.2020 року, тобто майже через шість місяців після того, як сталося зазначене вище ДТП.

Окрім того, з копій чеків на купівлю лікарських засобів, які додані до зазначених вище довідок вбачається, що ліки були придбані 31.12.2019 року, 03.01.2020 року, тобто вже після того, як позивачкою ОСОБА_1 було закінчено лікування.

Суд приймає до уваги відповідь лікаря-рентгенолога ОСОБА_5 на адвокатський запит адвоката Янкова І.Д., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , згідно якої виявлені захворювання у позивачки ОСОБА_1 09.08.2021 року під час обстеження, не пов`язані з ДТП, яка мала місце 09 серпня 2021 року.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За правилами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тобто, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Тобто, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Суд критично відноситься до доводів сторони позивачки ОСОБА_1 , що вона не знала, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована, тому вона не зверталась за виплатою страхового відшкодування до страхової компанії, адже обов`язковість страхування цивільно-правовох відповідальності власників наземних транспортних засобів прямо передбачена діяючим законодавством та саме на страховика (ПАТ «Страхова компанія «Еталон») покладений обов`язок щодо виплат потерпілим у разі настання страхового випадку.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії); б) наявність шкоди (під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст.1166 ЦК України, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх значених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Оскільки судом було достеменно встановлено, що захворювання, з якими позивачка ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні період з 09.08.2019 року по 27.08.2019 року та в період з11.12.2019 року по 28.12.2019 року в Комунальному некомерційному підприємстві «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» не спричинені ДТП, винним у якій було визнано відповідача ОСОБА_2 , а отже не є наслідком протиправної поведінки відповідача, правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон» додатковий витрат у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 28442,16 грн. відсутні.

Окрім того, матеріала справи не містять жодного належного та допустимого доказу щодо твердження позивачки, що після аварії, яка сталася 09.08.2019 року вона не могла працювати через наслідки цієї аварії, адже стороною позивачки ОСОБА_1 не було надано до суду будь-яких доказів, що вона мала медичні противопоказання до праці.

Що стосується позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно достатті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені висновками медичних установ, в тому числі висновків соціально-психологічних досліджень, суд відмовляє позивачці у задоволені позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, №20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, Рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року).

У пункті 49 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи вищеописані докази в системному аналізі з вимогами діючого законодавства, суд приходить до переконання, що твердження сторони позивачки ОСОБА_1 про те, що шкода її здоровю, про яку вона зазначає в своїх позовних вимогах не є наслідком неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 та не спричинена ДТП, винним у якій визнано відповідача ОСОБА_2 ..

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України не довела того факту, що між неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 та між шкодою, заподіяною її здоров`ю є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, що є підставою для відшкодування шкоди, а відтак не підтвердила цих фактів належними, допустимими, достовірним й достатніми доказами, визначеними статтями 76-80 ЦПК України.

З огляду на викладені обставини та наведені правові норми, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачів, оскільки дії відповідача ОСОБА_2 не мали наслідком хвороб позивачки, які підтверджені доданими до позовної заяви медичними обстеженнями.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (частина 3 цієї статті).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання допомоги.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачку ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 16, 23, 386, 395, 980, 1167, 1187, 1188, 1189 ЦК України, ст. ст. 12, 30, 34, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», ст.1 Закону України «Про страхування», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77, 121, 141, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст данного рішення складено та проголошено 24.09.2021 року об 10:00 годині.

Суддя