Справа №443/1888/20
Провадження №2/443/853/21
РІШЕННЯ

іменем України

24 вересня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , право власності на цілий житловий будинок та господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що у 1980 році батько позивачки ОСОБА_3 побудував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с.Володимирці Жидачівського району Львівської області. Земельну ділянку для забудови йому відведено згідно рішення Жидачівської районної ради депутатів №425 від 15.12.1977 року. Право власності на будинок не реєструвалося, тому відсутні правовстановлюючі документи. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, а також житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який фактично належав покійному. Згідно довідки Володимирецької сільської ради №349 від 29.07.2019 року, ОСОБА_3 проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним на момент його смерті проживала дружина ОСОБА_2 . Від імені ОСОБА_3 заповіт у виконкомі Володимирецької сільської ради не посвідчувався. Позивач стверджує, що оскільки її матір - ОСОБА_2 постійно проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то вважається такою, що спадщину прийняла, однак юридично не оформила. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №089013 від 06.04.2000 року, а також земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка, проте юридично не оформила. Також у склад спадщини увійшов житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт від 25.12.2006 року, посвідчений Володимирецькою сільською радою та зареєстрований в реєстрі за №73. Даний заповіт складений в користь позивачки - ОСОБА_1 , на день смерті спадкодавця не змінений і не скасований. Позивачка зазначає, що окрім неї, інших спадкоємців за заповітом, а також осіб, які мали б право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 - немає.

У визначений законом термін позивачка звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що стало приводом до реєстрації спадкової справи №101/2020 та згодом видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Зазначені свідоцтва позивачка отримала відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської.

Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадкові права на будинок та звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом по спадковій справі №101/2020. Постановою від 29.11.2019 року нотаріус відмовив їй у видачі відповідного свідоцтва, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном. Відтак, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі, розглдя якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.05.2021 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області - Журавненську селищну раду Стрийського району Львівської області.

Ухвалою від 13.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 20 серпня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №101/2020 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.09.2021 року завідувачем Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №101/2020, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду справи інформації, яка б була підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви, також просять розгляд справи проводити у їх відсутності.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у 1980 році батько позивачки ОСОБА_3 побудував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Володимирці Жидачівського району Львівської області, що підтверджується рішенням Жидачівської районної ради депутатів №425 від 15.12.1977 року, планом земельної ділянки та свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а.с.9-11).

Право власності на зазначений будинок не реєструвалося, тому відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджується довідкою Стрийського МБТІ №1518 від 06.08.2019 року (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 13.12.2010 року (а.с.12).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, а також житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Володимирецької сільської ради №349 від 29.07.2019 року, ОСОБА_3 проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним на момент його смерті проживала дружина ОСОБА_2 . Від імені ОСОБА_3 заповіт у виконкомі Володимирецької сільської ради не посвідчувався (а.с.13).

Оскільки заповіту батько позивачки не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до ст 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки матір позивачки ОСОБА_2 постійно проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважалася такою, що спадщину прийняла, однак юридично не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 26.07.2019 року Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №089013 від 06.04.2000 року, а також земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка, проте юридично не оформила. Також у склад спадщини увійшов житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 залишила заповіт від 25.12.2006 року, посвідчений Володимирецькою сільською радою та зареєстрований в реєстрі за №73, за яким належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Володимирці Жидачівського району Львівської області і все те, що буде належати її на день смерті, і все те, на що за законом матиме право заповіла: дочці - ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до довідки Володимирецької сільської ради №349 від 29.07.2019 року, під АДРЕСА_1 рахується господарство, яке на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 належало ОСОБА_2 . Це господарство складається з житлового будинку разом з надвірними спорудами. ОСОБА_2 була постійно зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_2 у виконкомі Володимирецької сільської ради посвідчено заповіт за реєстром №73 від 25.12.2006 року у користь дочки - ОСОБА_1 , який на день смерті заповідача не змінений та не скасований (а.с.13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 01.11.2019 року, 20.03.1965 року зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , актовий запис №47 (а.с.8).

У визначений законом термін позивачка звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що стало приводом до реєстрації спадкової справи №101/2020 та згодом видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Володимирецької сільської ради (а.с.16-21).

Предметом спору у даній справі є житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.24-27), який належав ОСОБА_2 , що підтверджується такими доказами:

-довідкою Володимирецької сільської ради №349 від 29.07.2019 року, з якої видно, що під АДРЕСА_1 рахується господарство, яке на день смерті, що наступила 17.08.2012 року належало ОСОБА_2 (а.с.13);

-рішенням виконавчого комітету Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області №24 від 19.07.2019 року, яким вирішено надати поштову адресу житловому будинку в селі Володимирці Жидачівського району Львівської області, що числиться за померлою ОСОБА_2 « АДРЕСА_1 » (а.с.22);

-заповіту ОСОБА_2 від 25.12.2006 року, з якого видно, що належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Володимирці Жидачівського району Львівської області заповіла дочці - ОСОБА_1 (а.с.15).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 29.11.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.28).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса звернулася тільки ОСОБА_1 (а.с.1 матеріалів спадкової справи №101/2020).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_3 , який належалав на праві власності ОСОБА_5 , що підтверджено наявними у справі доказами, які перелічені вище.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивачки правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_2 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Оскільки, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом підлягає до задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка