ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2496/19 Номер провадження 22-ц/814/1798/21Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

Секретар Яковенко В.С.

За участю позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Колеснікова Володимира Олександровича та ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Великосорочинська сільська рада Миргородського району Полтавської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 та внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до якої входить, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 4,80 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яку він успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї матері, ОСОБА_5 та яка мала право на земельну частку (пай) внаслідок розпаювання земель колишнього КСП імені Гоголя на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ПЛ № 0055324.

Вказує, що після смерті батька він прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Проте, звернувшись до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно, отримав відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай).

Ураховуючи викладене прохав визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) площею 4,80 умовних кадастрових гектара на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району із земель колишнього КСП імені Гоголя, право на яку мала ОСОБА_5 відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0055324.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , право на земельну частку (паю) площею 4,80 умовних кадастрових гектари, без визначення меж в натурі на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району із земель колишнього КСП «ім. Гоголя», яке ОСОБА_4 успадкував після смерті матері ОСОБА_5 , що мала право на земельну частку пай відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0055324.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 789,50 грн. з кожної (т.1, а.с.234, 236-238).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.02.2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Колеснікова Володимира Олександровича та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , задоволено.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1184,25 грн. судових витрат кожній(т.2, а.с.67-72).

Постановою Верховного Суду від 02.06.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 04.02.2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с.96-100).

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Скасовуючи судове рішення апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що судом апеляційної інстанції не перевірено доводів позивача про те, що батько позивача спадщину після смерті матері прийняв, та за життя йому належало право на земельну частку (пай) площею 4,80 умовних кадастрових гектара на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району із земель колишнього КСП імені Гоголя.

У поданій апеляційній скарзі на рішення місцевого суду представник ОСОБА_2 - адвокат Колесніков В.О. посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 07.07.1998 року ОСОБА_5 було складено заповіт щодо належного їй майна, зокрема, і спірної земельної ділянки, яку вона заповіла в рівних частках своїм дітям - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла та із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину після смерті якого за законом прийняв ОСОБА_1 (позивач).

Вказує, що при цьому, після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 спадщину прийняла ОСОБА_2 , та тільки вона може претендувати на спадок ОСОБА_6 , зокрема, і на її право на майно, визначене заповітом 07.07.1998 року.

Відтак, апелянт вважає, що ОСОБА_1 не є єдиним спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , зокрема, в частині спірної земельної ділянки, при цьому місцевим судом при постановленні оскаржуваного судового рішення вказані обставини та факти враховані не були.

Також, з вказаним рішенням місцевого суду не погодилась ОСОБА_3 , яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неналежне дослідження судом доказів та обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити рішення про відмову в позові.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона, ОСОБА_3 , є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не приймала спадщину після смерті ОСОБА_6 , отже і не може претендувати на спадкове майно, яке могла отримати ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 . Вказує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , спадщину за законом прийняла її внучка - ОСОБА_2 .

Відтак, з урахуванням наведеного, апелянт вважає, що вона жодним чином не порушувала права позивача, а тому не може бути належним відповідачем у даному спорі.

У судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційних скарг заперечував, прохав їх відхилити, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судами установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 , відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ПЛ № 0055324 від 02.07.1996р., мала право на земельну частку (пай) площею 4,80 умовних кадастрових гектара на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району із земель колишнього КСП імені Гоголя (т.1, а.с.13).

Відповідно до актового запису №7, складеного Виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (повторне Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 06.08.2015 року, т.1, а.с.8).

14.12.2000 року, ОСОБА_4 було подано до першої Миргородської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_5 , щодо земельного паю розміром 4,80га., що знаходиться в с. В.Сорочинці Миргородського району (т.1, а.с.10).

В подальшому, відповідно до актового запису №69, складеного Великосорочинською сільською радою Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (повторне Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 17.03.2005 року, т.1, а.с.9).

Установлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку прийняв його син, ОСОБА_1 (позивач), що підтверджується копією Свідоцтва про спадщину за законом на інше спадкове майно (т.1, а.с.11).

Окрім того, матеріалами справи установлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_4 (батько позивача) та ОСОБА_6 (мати відповідача ОСОБА_3 та бабуся відповідача ОСОБА_2 ) є дітьми спадкодавця ОСОБА_5 .

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_5 , є її син ОСОБА_4 , який за свого життя правомірно набув право на спірну земельну частку (пай), отже, дане право є об`єктом спадкування. При цьому, відсутність правовстановлюючого документа позбавляє позивача в позасудовому порядку оформити свої спадкові права. Вітак, оскільки набуття спадкодавцем права на спірну земельну частку (пай) підтверджено документально, то право позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом, є порушеним.

Такі висновками місцевого суду відповідають встановленим обставинам справи та нормам закону, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Частиною 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті їй, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0055324, належало право на земельну частку (пай) площею 4,80 умовних кадастрових гектара на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району із земель колишнього КСП імені Гоголя (т.1, а.с.13).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом другого Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

З аналізу змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що його батько ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_5 , звернувшись з відповідною заявою до державного нотаріуса та підписавши додаток до договору оренди земельного паю, тому фактично вступив в управління майном.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Відтак, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи вступив він фактично в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Якщо позивач у шестимісячний строк вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно.

Як убачається з Постанови Державного нотаріуса Першої Миргородської державної нотаріальної контори в порядку заміщення, державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори С.М. Решти про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.09.2016 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 на земельну частку (пай) у землях Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , після якої ОСОБА_4 прийняв спадщину (а.с.17).

Так, даною постановою від 28.09.2016 року установлено, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після своєї матері - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (с/с №733 за 2000 рік знаходиться на зберіганні у Полтавському обласному державному нотаріальному архіві).

Також, даною постановою від 28.09.2016 року установлено, що ОСОБА_5 належала земельна частка (пай) у землях Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, її право підтверджувалось свідоцтвом про право власності на земельну частку пай.

При цьому, оскільки державному нотаріусу Сертифікат на земельну частку (пай) в оригіналі не надано, це і стало підставою для відмови у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 07.11.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування (справа №541/2460/16-ц), яке набрало законної сили (міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень з відкритим доступом), встановлено факт укладення 14.03.1997 року договору оренди земельного та майнового паю між ОСОБА_5 та Аграрним орендно-приватним підприємством «Великосорочинське», а також факт підписання 15.12.2000 року батьком позивача ОСОБА_4 додатку до вказаного договору оренди з відміткою «спадщина», а тому ці обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

Таким чином, ОСОБА_4 прийняв спадщину після ОСОБА_5 , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном - земельною часткою (паєм) розміром 4,80 умовних кадастрових гектари, розташованою на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Окрім того, у матеріалах даної справі міститься Довіреність від 14.12.2000 року, якою державний нотаріус Першої Миргородської нотаріальної контори Наконечна Н.П. на підставі ст. 529 ЦК УРСР, засвідчила, що спадкоємцем на майно ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_4 . Окрім того, визначено, що до складу спадкового майна входить право на земельний пай розміром 4,80 умовних кадастрових гектарів, який належав ОСОБА_5 на підставі сертифікату ПЛ №0055324, виданого Миргородською державною районною адміністрацією на підставі рішення від 28.05.86 р. (т.1, а.с.231).

При цьому, доказів прийняття спадщини ОСОБА_6 ні матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , ні матеріали даної цивільної справи не містять.

Наведене також підтверджується наявною у матеріалах справи копією постанови Полтавського апеляційного суду від 08.01.2019 року у справі №541/252/18, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району про визнання заповіту недійсним, задоволено. Заповіт ОСОБА_5 від 07.07.1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району, визнано недійсним (т.1, а.с.28-29).

Відтак, посилання апелянта ОСОБА_2 в особі свого представника на те, що відповідне судове рішення від 08.01.2019 у справі №541/252/18, не може бути належним доказом у даній справі, оскільки перебуває на перегляді суду касаційної інстанції, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як убачається з копії ухвали Верховного суду від 26.05.2021 року у даній справі, касаційне провадження закрито.

Відтак, належними та допустимим доказами, наявними у матеріалах справи, достеменно установлено, що спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 прийняв одноосібно саме ОСОБА_4 , а томуза життя йому належало право на земельну частку (пай) площею 4,80 умовних кадастрових гектара на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району із земель колишнього КСП імені Гоголя.

При цьому, установлено, що батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняв його син ОСОБА_1 (позивач у справі), що підтверджується копією свідоцтва про спадщину за законом на інше спадкове майно (т.1, а.с.11).

Так, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що відсутність правовстановлюючого документу (оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0055324 від 02.07.1996р.) позбавляє позивача в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, з урахуванням того, що матеріалами даної справи документально підтверджено набуття спадкодавцем ОСОБА_4 права на спірну земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_5 .

Відтак, оскільки права позивача ОСОБА_1 як спадкоємця за законом, є порушеними, то вони були правомірно захищені місцевим судом у визначений спосіб, шляхом задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Колеснікова В.О. стосовно того, що, згідно заповіту 07.07.1998 року, спадкоємцями в рівних частках майна ОСОБА_5 є її діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , відтак, позивач не є єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 , оскільки після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла ОСОБА_2 , колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наведеного вище. Так, зокрема, матеріалами справи установлено, що заповіт від 07.07.1998 року, складений ОСОБА_5 визнаний недійсним, відповідне судове рішення набрало законної сили та ніким не скасоване. Окрім того, матеріали даної справи не містять доказів прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 чи її вступ в управління спадковим майном - спірною земельною ділянкою.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не приймала спадщину після смерті ОСОБА_6 , відтак, жодним чином не порушувала права позивача, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали спадкової справи ОСОБА_6 у матеріалах даної справи відсутні та колегією суддів не досліджувались.

Інші доводи апеляційних скарг не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Колеснікова Володимира Олександровича та ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ П.С. Абрамов

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови виготовлено 15.09.2021 року.