Справа № 182/2762/21
Провадження № 2/0182/1966/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.09.2021 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду в Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 28 травня 2015 року по 18 лютого 2021 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі. 18 лютого 2021 року трудовий договір, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін був розірваний. При цьому, при звільненні з ним не був проведений розрахунок в повному обсязі. 11 березня 2021 року адвокатом Шашликовим Д.Г. до ТОВ «М-ЛИТ» було направлено запит щодо отримання документів, які, в даному випадку, підтверджують обставини для звернення до суду. Згідно отриманих довідок, ТОВ «М-ЛИТ» надав наступні документи: розрахунковий лист по заробітній платі, відповідно до якого заборгованість по заробітній платі станом на 18 лютого 2021 року склала 92 330 грн. 62 коп., платіжне доручення від 12 березня 2021 року про виплату нарахованої заробітної плати в розмірі 73 364 грн. 85 коп. та платіжне доручення від 12 березня 2021 року про виплату нарахованої заробітної плати в розмірі 18 634 грн. 85 коп. Крім цього, відповідачем було надано довідку про середній заробіток, згідно якої на момент роботи у даному товаристві його заробітна плата за грудень 2020 року склала за 24 дні 18 201 грн. 91 коп. та в січні 2021 року за 13 днів 15 494 грн. 08 коп. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 762 грн. 52 коп., а тому, оскільки відповідачем затримувалась заробітна плата, у відповідності до ст.117 КзпП України, вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10 987 грн. 80 коп. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.26-27).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач ТОВ «М-ЛИТ», будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.30), своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, скористався та 08 червня 2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого послався на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» з ОСОБА_1 було проведено розрахунок з виплати заробітної плати в розмірі 92 330 грн. 62 коп. (а.с.31-35), тому просять суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Крім цього, що стосується стягнення на правовому допомогу, то представник відповідача категорично заперечує, оскільки дані вимоги є недоведеними та безпідставними.

06 липня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій він послався на обставини, викладені в позовній заяві, та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню (а.с.38-41).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Кожному гарантоване право подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, згідно із положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Як встановлено судом, наказом № 28-к Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 27 травня 2015 року ОСОБА_1 прийнято на роботу модельником з металевих моделей ливарного цеху з окладом, згідно штатного розкладу (а.с.7). Наказом № 23-к Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку - 25 календарних днів (а.с.8).

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (а.с.9), заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на лютий 2021 року склала 92 330 грн. 62 коп. При цьому, в матеріалах справи наявне платіжне доручення № 7499 від 12 березня 2021 року на суму 73 965 грн. 77 коп. та платіжне доручення № 7496 від 12 березня 2021 року на суму 18 364 грн. 85 коп., тобто на загальну суму в розмірі 92 330 грн. 62 коп. (а.с.10-11), що дає підстави вважати, що відповідачем здійснювалися відповідні перерахунки на рахунок ОСОБА_1 , що не заперечується і позивачем.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав для примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 92 330 грн. 62 коп. немає, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь заробітної плати задоволенню не підлягають.

В той же час, з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

При розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Середній заробіток працівника визначається, відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

У пункті 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці, згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача було звільнено 18 лютого 2021 року, остаточний розрахунок з позивачем проведений 12 березня 2021 року.

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 18 березня 2021 року за № 69 (а.с.13) грудень місяць складав 24 робочих дні та січень 22 робочих дні, заробітна плата нарахована на вищевказані дні склала 33 695 грн. 99 коп. (18 201 грн. 91 коп. + 15 494 грн. 08 коп.). Тобто кількість робочих днів, згідно графіку роботи склав 46 днів, тому, виходячи з положень пункту 8 Порядку № 100, середньоденна заробітна плата позивача складає 732 грн. 52 коп. (33 695 грн. 99 коп.: 46 робочих дні останніх два місяці роботи).

Кількість робочих днів затримки нарахованої заробітної плати за період з 18 лютого 2021 року по 12 березня 2021 року (включно) становить 15 робочих днів, тому середній заробіток за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні становить 10 987 грн. 51 коп. (732 грн. 51 коп. х 15 днів затримки розрахунку).

Проте, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 10 987 грн. 80 коп., в межах заявлених позивачем вимог.

Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 та 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Позивачем до суду були надані наступні документи: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 05 березня 2021 року (а.с.15), договір про надання правової допомоги №45/2021 від 05 березня 2021 року, укладеного з Адвокатським бюро «Шашликов та Партнери» (а.с.17-19), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3661 від 12 березня 2018 року (а.с.21), а також про надання правової допомоги від 12 квітня 2021 року сума гонорару якого становить 2 000 грн. 00 коп. (а.с.16).

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2 000 грн. 00 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.6), які були сплачені останнім при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.40, 47, 116, 117, 139, 147, 148, 149, 235, КЗпП України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 10 987 грн. (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім грн. ) 80 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп., витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2 000 грн. 00 коп., а всього: 2 908 грн. (дві тисячі дев`ятсот вісім грн.) 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал