Справа № 465/4472/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/814/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В..

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент -Банк» на заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Акцент-Банк» подав до суду позовну заяву в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 20 749,83 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № SAMABWFC6 від 05.06.2018 року відповідач отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % річних на суму залишку заборгованості.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті банку http://a-bank.com.ua/terms, Тарифами складає кредитний договір. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, внаслідок чого станом на 11.07.2020 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 20 749,83 грн., яка складається з: 12 884,90 грн. - заборгованості за кредитом; 7 864,93 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Заочним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) суму заборгованості за договором від 05.06.2018 року в розмірі 12 884 (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні) грн. 90 коп. заборгованість за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) сплачений судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві гривні) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача-адвокат Омельченко Є.В. В апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів узгодження з позивачем усіх умов кредитного договору, хоча банк надав на підтвердження досягнення згоди з усіх умов договору відповідні докази, а саме: копію анкети-заяви відповідача, розрахунок боргу, умови та правила надання банківських послуг, тарифи та інші докази. В тому числі банк надав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено усі умови кредитування, в тому числі зазначена процентна ставка за кредитом, з підписом відповідача. З врахуванням наявного у справі паспорту споживчого кредиту із зазначенням розміру процентів, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, застосований бути не може, а необхідно застосувати судову практику Верховного Суду у справах: № 202/19403/13-ц,705/6051/15,265/7652/15.Просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідачка правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість ухваленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 05.06.2018 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі договору приєднання.

На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% річних (а.с.5-6 ).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачка станом на 11.07.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 20 749,83 грн., яка складається з: 12 884,90 грн. - заборгованості за кредитом; 7 864,93 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с.4).

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між сторонами договір надання банківських послуг. А також зазначила, що їй роз`яснені і зрозумілі умови кредитування , вона отримала рекламний буклет з тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, що саме ці Витяг з тарифів та Витяг з умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи наступного.

Приписами частини 1 ст.367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами у розмірі 7864,93 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», які розміщені на офіційному сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, порядок повернення кредиту, порядок відмови від договору про споживчий кредит. (а.с. 5 -6 ).

Паспорт споживчого кре6диту підписаний боржником.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не врахував те, що сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку за користування кредитними коштами, тому суду необхідно було стягнути заборгованість за процентами відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідач відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості ( правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду №284/157/20 від 02 грудня 2020 р).

Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач активно користувалася кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість, що свідчить про те, що вона погодилася на запропоновані банком умови кредиту, однак в певний період перестала виконувати свої зобов`язання, зокрема скористалася кредитним коштами, однак не їх повернула та не сплатила відсотки за користування ними.

Відповідно до ст.49 Закону Украхни «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог Банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 7864,93 грн. грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

З врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 з стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3153,00 грн.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4,383,384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент Банк» задовольнити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) заборгованість за відсотками за сумі 7864,93грн. за договором № SAMABWFC6 від 05.06.2018 року

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) сплачений судовий збір в розмірі 3153 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк