Провадження 4-с/357/53/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В., ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Біла Церква Київської області скаргу ОСОБА_1 на дії в.о. начальника, головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бібаєвої В., заінтересована особа Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» та визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - «Скаржник») звернувся до суду із скаргою на бездіяльність в.о. начальника, головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бібаєвої В., заінтересована особа Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог Скаржник посилається на наступні обставини.

Звернувшись до Першої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Скаржнику стало відомо, що на його майно, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 накладено арешт, номер запису обтяження:4591803 дата реєстрації 05.03.2007 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №704026 від 14.02.2007 року.

Вищезазначену постанову було винесено на підставі примусового виконання виконавчого листа №2-15624, виданого 29.11.2002 року Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» боргу в розмірі 953,44 грн.

Заборгованість перед КП БМР «Білоцерківтепломережа» скаржником була погашена, що підтверджується довідкою від 19.08.2021 року.

19.08.2021 року Скаржником було направлено до ВДВС заяву, до якої було додано довідку про сплату боргу та прохання про зняття арешту.

01.09.2021 року ВДВС було надано відповідь з якої убачається, що в зв`язку зі знищенням архівних справ після закінчення трирічного строку їх зберігання, неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладався арешт на майно боржника.

За таких обставин скаржник був вимушений звернутися до суду та просив зняти арешт з ? частини квартири АДРЕСА_1 , яке належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1999 року, оскільки підстави для продовження арешту та обтяження на майно відсутні.

13.09.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі (а.с.21).

23.09.2021 року Скаржник в судове засідання не з`явився. 23.09.2021 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його присутності, вимоги скарги підтримав в повному обсязі просив її задовольнити(а.с.42).

23.09.2021 року в судове засідання в.о. начальника, головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бібаєва В. не з`явилась, про дату розгляду скарги була повідомлена належним чином. 23.09.2020 року засобами електронного зв`язку на адресу суду направлено клопотання про розгляд скарги без участі представника відділу (а.с.40).

23.09.2021 року представник заінтересованої особи КП БМР «Білоцерківтепломережа» в судове засідання не з`явився, про дату розгляду скарги був повідомлений належним чином. 20.09.2021 року через канцелярію суду було подано клопотання про розгляд скарги без участі представника за наявними в справі доказами та письмові пояснення в яких зазначив, що не заперечує щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 та виключення обтяження, так як перед КП БМР «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги з теплопостачання станом на 01.09.2021 року відсутня (а.с.23-25, 35).

В зв`язку з тим, що 26.01.2021 року сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Скаржнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1999 року, належить 1/4 квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Як убачається з копії постанови від 14.02.2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить скаржнику, накладено арешт на підставі виконавчого листа №2-15624, виданого 29.11.2002 року Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» боргу в розмірі 953,44 грн. (а.с.9).

Державна виконавча служба у м.Біла Церква направила вищезазначену постанову для виконання до Білоцерківської Державної нотаріальної контори №1.

Відповідно до відповіді від 19.08.2021 року №1157/01-16, наданою Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області на звернення Скаржника, убачається, що накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2007 року на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Іншою інформацією, крім зазначеної вище, нотаріальна контора не володіє (а.с.8).

Скаржник звернувся до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з заявою до якої було додано довідку про сплату боргу та прохання про зняття арешту.

01.09.2021 року Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі в.о. начальника В.Бібаєвої, направив на адресу Позивача лист №78829 в якому зазначив, що в зв`язку зі знищенням архівних справ після закінчення трирічного строку їх зберігання, неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладався арешт на майно боржника (а.с.10).

Як убачається з копії довідки №243 від 19.08.2021 року, виданої КП БМР «Білоцерківтепломережа», по особовому рахунку № НОМЕР_1 , згідно з Договором від 12.11.2012 року на гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за послуги з теплопостачання, спожитого станом на 01.09.2021 року - відсутня. Даний факт також підтверджується письмовими поясненнями та розрахунковими листами абонента, наданими представником КП БМР «Білоцерківтепломережа» (а.с.7, 23-25, 26-32, 33).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Частина 1 ст.52 Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» (в редакції на час накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Вищенаведені правові норми свідчать, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Як встановлено ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження до 2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною 5 статті 28 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 року №1404 «Про виконавче провадження».

Отже, Білоцерківським міським відділом ДВС під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинено арешт майна боржника, накладений постановою державного виконавця.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності у даній справі та дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку про те, що скарга є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права.

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати в.о. начальника відділу, головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бібаєву В., а у випадку нездійснення нею повноважень відповідну уповноважену особу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт та обтяження з майна ОСОБА_1 - 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №704026 від 14.02.2007 року (номер запису обтяження: 4591803, дата реєстрації 05.03.2007 року), яку було винесено при примусовому виконанні виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-015624, виданого 29.11.2002 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» боргу в сумі 953 грн. 44 коп., шляхом вилучення (скасування) записів про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та інших державних реєстрах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяВ. П. Цукуров