Справа № 303/141/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Джуги С.Д.,

з участю секретаря Кекерчень М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 червня 2020 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у січні 2020 р.

Просив стягнути за рахунок бюджету України 100000 грн. компенсації моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю слідчих слідчого відділу Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області в межах кримінального провадження 0000227 від 01.03.2019 р. щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок визнаної судом протиправної бездіяльності слідчих слідчого відділу Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області щодо неповернення вилученого від нього під час обшуку майна йому були заподіяні моральні страждання. Так, неповернення тимчасово вилучених телефонів позбавляє його можливості вести нормальний звичний спосіб життя через утрату засобів комунікації, відсутність телефонних номерів і зневіру у правоохоронних органах.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 05.03.2020 р. до участі в справі як співвідповідача залучено Державну казначейську службу України (а.с.47-48).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.06.2020 р. позов задоволено частково: стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У решті позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване обґрунтованістю позовних вимог із точки зору правової підстави та частковою доведеністю щодо розміру морального відшкодування.

У апеляційній скарзі Державна казначейська служба в особі представника Троцюк О.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позову.

Покликається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, безпідставність і необґрунтованість судового рішення.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-Позивач оскаржує бездіяльність органу досудового розслідування на стадії досудового розслідування щодо неповернення вилученого майна, що регулюється ст. 1176 ЦК України , а не ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу;

-Сума задоволених позовних вимог визначена судом без відповідного обґрунтування, оскільки позивачем не було наведено жодного доказу перенесення будь-яких душевних страждань.

Письмового відзиву на скаргу не подано.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про дату, час і місце були належно повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення і довідкою про доставку SMS (щодо адвоката Сідуна В.М. як представника позивача ОСОБА_1 ).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Судом першої інстанції установленота не заперечується, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 19.12.2019 р. визнано протиправною бездіяльність слідчих СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, які проводили досудове розслідування кримінального провадження № 0000227, зокрема, слідчого Багина С.С. щодо неповернення вилученого майна ОСОБА_1 , на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 04.11.2019 р. Указаним судовим рішенням також зобов`язано слідчого Багина С.С. чи іншого слідчого невідкладно повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучене майно, на яке накладено арешт.

З урахуванням глибини фізичних і душевних страждань позивача, завданих внаслідок тривалого неповернення належних йому матеріальних цінностей, характеру немайнових утрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою і попереднього життєвого стану, принципу розумності та справедливості розмір морального відшкодування визначено у сумі 5000 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не дають підстав для його зміни чи скасування.

Так, твердження апелянта про те, що позивач оскаржує бездіяльність органу досудового розслідування на стадії досудового розслідування щодо неповернення вилученого майна, а це регулюється ст. 1176 ЦК України, а не ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу, є безпідставним і ґрунтується на неправильному розумінні суті спору та відповідних норм матеріального права.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами: статті 1173, 1174 цього Кодексу (висновки ВСУ, викладені в постановах від 22.06.2017 р. № 6-501цс17, від 25.05.2016 р. у справі № 6-440цс16; пункт 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17, постанова ВП ВС від 18.12.2019 р.у справі № 688/2479/16-ц|14-447цс19).

Згідно з вимогами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Оскільки у справі, яка переглядається, установлено, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність слідчих СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, зокрема, слідчого Багина С.С., в частині невиконання ними своїх службових обов`язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Довід апеляційної скарги про те, що сума задоволених позовних вимог визначена судом без відповідного обґрунтування, оскільки позивачем не було наведено жодного доказу перенесення будь-яких душевних страждань, також не заслуговує на увагу в зв`язку наступним.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (постанова ВП ВС від 03.09.2019 р. у справі № 916/1423/17|12-208гс18).

Зокрема, для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах наявні та доведені всі необхідні умови для покладення на державу цивільної відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду, розмір якої у сумі 5000 грн. визначений судом у повній відповідності до вимог матеріального права (ст.ст. 23, 1167 ЦК України) та з урахуванням судової практики (зокрема, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Підстав не погоджуватися з указаною сумою відшкодування колегія суддів не вбачає.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 133, 137, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 червня 2020 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 29.09.2021 р.

Судді: