У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , в особі представника по довіреності - гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідач: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування накладення арешту на майно та кошти по виконавчому листу №2-396/10,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника по довіреності - гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до суду із скаргою до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою відповідачем вказано: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування накладення арешту на майно та кошти по виконавчому листу №2-396/10.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови №14від 26.12.2003«Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органі в і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснив, що скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.

Аналогічна правова позиція міститься в п. 13 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах. Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК- про відкриття провадження у справі; статті26,27,45 ЦПК- щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК- про судові виклики та повідомлення; глави4розділуIII ЦПК- про судовий розгляд; глав 1,2розділу V ЦПК- щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 5 ст.74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що така підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177, ЦПК України.

Відповідно до вимог п.п. 4,5 ч.3 с. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При дослідженні скарги, та додатків що до неї додані вбачається, що заявником у підтвердження доводів, що наведені у ній жодних доказів не надано.

Так, звертаючись до суду із вказаною скаргою, заявники зазначають, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 26.02.2021 року із виправленням описки Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 10.08.2021 року було скасовано вжиті заходи забезпечення позову 01.10.2009 року за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2п-4166/09 гр. ОСОБА_4 щодо арешту майна та коштів відповідачів гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до набрання рішення суду законної сили у даній справі, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2012 року.

Разом із тим, у скарзі вказано, що згідно Інформаційної довідки №273254781 від 03.09.2021 року та Інформаційної довідки №273666554 від 07.09.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не скасовано арешт на майно та кошти відповідачів гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по виконавчому листу №2-396/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №2-396/10.

Так, заявник керуючись ст. 447 ЦПК України, звертається до суду із даною скаргою. Однак слід зазначити, що відповідно до вказаної норми, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Проте, підтвердження тому, що заявники зверталися до Ужгородського міського відділу

державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) матеріали скарги не містять.

Окрім того, ні в скарзі ні в матеріалах до додані до неї, не міститься підтвердження того, що ухвалу якою скасовано арешт майна отримано державним виконавцем.

При цьому заявником не викладено суті дій держаного виконавця які є предметом оскарження. Так, відсутнє підтвердження того, що заявники зверталися до державного виконавця із вказаного приводу, коли саме, чи вчинено відповідну дії або бездіяльність та з якого саме часу.

Окрім того слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

При цьому слід зазначити і те, що в скарзі заявник як на підставу скасування арешту на майно, вказує на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 26.02.2021 року із виправленням описки Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-396 від 10.08.2021 року було скасовано вжиті заходи забезпечення позову 01.10.2009 року за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2п-4166/09 гр. ОСОБА_4 щодо арешту майна та коштів відповідачів гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до набрання рішення суду законної сили у даній справі, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2012 року.

Однак належним чином завіреної копії вказаної ухвали до суду разом із скаргою не надано.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Ще у справі Trukh v. Ukraine ((dec.), no. 50966/99, 14 October 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обовязку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21 грудня 1975 року).

За таких обставин скаргу необхідно залишити без руху та надати заявнику час, достатній для усунення вищезазначених недоліків шляхом оформлення скарги до суду з врахуванням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260, 447, 450 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в особі представника по довіреності - гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідач: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування накладення арешту на майно та кошти по виконавчому листу №2-396/10 залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош