Справа №705/1564/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Заболотної Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якої зазначив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра його бабусі, ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського пайового підприємства «Нива» с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0119084, згідно розпорядження Уманської райдержадміністрації від 12.12.1996 року за № 513.

В управління спадковим майном після смерті ОСОБА_2 вступила його бабуся, вона ж рідна сестра покійної - ОСОБА_3 , але юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла і після її смерті також відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського пайового підприємства «Нива» с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0119084, згідно розпорядження Уманської райдержадміністрації від 12.12.1996 року за № 513 та земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах, які перебувають у колективній власності колективного сільськогосподарського пайового підприємства «Нива» с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0119071, згідно розпорядження Уманської райдержадміністрації від 12.12.1996 року за № 513.

Він, ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем після смерті його бабусі. У встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області із заявою про прийняття спадщини.

При зверненні до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (паї) після смерті його бабусі ОСОБА_3 , йому було відмовлено, у зв`язку з неможливістю встановити родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_2 та його покійною бабусею ОСОБА_3 , а саме, що вони між собою були рідними сестрами та, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, а саме сертифікатів на земельну частку (пай).

Факт наявності родинних стосунків ОСОБА_2 та його бабусі заграничної ОСОБА_4 підтверджується письмовими доказами, які приєднані до позовної заяви.

Встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та його бабусею ОСОБА_3 йому необхідно для оформлення спадщини після її смерті.

В зв`язку з тим, що свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було втрачено, він звернувся до державного архіву Черкаської області для отримання відомостей про вказаний шлюб.

У разі коли встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, справа розглядається в позовному провадженні, тому він і звернувся до суду з цим позовом.

Просить суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вони між собою були рідними сестрами.

Визнати за ним, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСПП «Нива» с . Кочубіївка Уманського району Черкаської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0119084, згідно розпорядження Уманської райдержадміністрації від 12.12.1996 року за № 513 та земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0119071, згідно розпорядження Уманської райдержадміністрації від 12.12.1996 року за № 513.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява сільського голови Яремчука Р., у якій просить суд розглянути справу за відсутності представника Паланської сільської ради та винести рішення у відповідності до правових вимог законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: батьком - ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_8 . Актовий запис № 550.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), мати позивача - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 1520.

Дівоче прізвище матері позивача - ОСОБА_9 , що підтверджується витягом № 1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 11 листопада 2020 року, 22 лютого 1965 року у виконавчому комітету Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , актовий запис № 2. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_11 , дружини - ОСОБА_11 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України, матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого повторно Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 4.

Оскільки після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, представник спадкоємця - позивача по справі ОСОБА_12 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 01.12.2020 року за № 62686462, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , Ящуком Д.О. приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу відкрито спадкову справу № 154/2020.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 березня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Ящуком Д.О. у межах спадкової справи № 154/2020, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який є внуком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, згідно постанови Ящука Д.О. , приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, 01 березня 2021 року, нотаріусом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області, де проживала і була зареєстрована по день смерті. У відповідності до матеріалів спадкового справи № 154/2020 єдиним спадкоємцем за заповітом та за законом у відповідності до ст. 529 ЦК Української РСР (1963 р.) вищевказаного спадкодавця є онук спадкодавця ОСОБА_1 , який спадщину прийняв у відповідності до вищевказаної норми закону. Вказаною постановою представнику спадкоємця ОСОБА_1 - ОСОБА_12 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі КСПП «Нива», що залишилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вищезазначене право, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай) та на право на земельну частку (пай) розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі КСПП «Нива», яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої фактично прийняла її рідна сестра ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вищезазначене права, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай) та відсутністю родинних документів між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Актовий запис про смерть № 2.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого повторно 10 березня 1951 року, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є: батьком: ОСОБА_14 , матір`ю - ОСОБА_15 , актовий запис № 17.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого повторно 19 лютого 1972 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є: батьком: ОСОБА_14 , матір`ю - ОСОБА_15 , актовий запис № 7.

Згідно архівної довідки виданої Державним архівом Черкаської області 11 лютого 2021 року вих. № К-11/05-08, у книзі реєстрації актів про шлюб по с. Кочубіївка Уманського району Уманської округи (нині Уманського району Черкаської області) є такі відомості: наречений « ОСОБА_5 » (так у документі мовою оригіналу), 25 років, українець, перший шлюб. Наречена « ОСОБА_16 » (так у документі мовою оригіналу, по батькові не розбірливо), 21 рік, українка. Актовий запис № 16 складено 10 жовтня 1928 року.

Згідно довідки, виданої Кочубіївським старостинським округом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області 02.12.2020 року вих. № 13-05/217, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і була зареєстрована на день смерті по АДРЕСА_2 . Спадкодавець на день її смерті проживала одиноко, в селі Кочубіївка Уманського району Черкаської області залишився житловий будинок з надвірними спорудами, який рахується за померлою в погосподарській книзі № 2 особовий рахунок № НОМЕР_8 за 1996 - 2000 роки.

Після смерті ОСОБА_2 , вступила в управління спадковим майном ОСОБА_3 , а саме стала управляти житловим будинком. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , крім ОСОБА_3 , немає. Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчений у виконкомі Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області 13 червня 1992 року, зареєстрований у реєстрі за № 21, не змінено і не відмінено. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок не приватизована.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно п. 7 Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Аналіз даних норм законодавства дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_8 , мати останньої, тобто бабка позивача ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_2 померли. В ході розгляду справи було встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її сестра ОСОБА_3 , але належним чином не оформила свої спадкові права. У зв`язку з цим, а також, у зв`язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують факт родинних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості належним чином оформити право власності на спадкове майно.

Факт, про вставлення родинних відносин має для позивача юридичне значення, оскільки надає правові підстави для реалізації спадкових прав після смерті бабки.

Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність безпосередньо досліджених наданих заявником доказів в їх сукупності, суд вважає їх достатніми та взаємопов`язаними для встановлення факту родинних відносин, а тому суд дійшов висновку, що достатньо підстав для задоволення вимоги щодо визнання встановленим факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права а порядку спадкування на земельні ділянки (паї), суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 крім визнання факту родинних відносин між його бабкою та її рідною сестрою, також просить суд визнати за ним право на земельні ділянки (паї), що перебувають у колективній власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області в порядку спадкування після смерті його бабки ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК УРСР 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому, фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Водночас, на відміну від ЦК УРСР 1963 року, чинний ЦК не передбачає прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та ін. Причому цей перелік не є вичерпним.

У цьому аспекті важливе значення має дія цивільного законодавства у часі. За загальним правилом ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відтак, ідеться про спадщину, яка відкрилася з 01.01.2004. Утім, як зазначено у п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги 6 ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З цього приводу необхідно керуватися роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід розуміти таким чином, що правила книги 6 ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР 1963 року.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 належне їй майно фактично прийняла у спадщину ОСОБА_3 , хоча юридично на себе його не оформила. Разом із тим, вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Згідно повідомлення міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Держгеокадастру від 14.12.2020 року № 714/0-0.211-737/145-20, відповідно до запису № 322 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка, Уманського району на ім`я ОСОБА_3 , 18.08.1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Нива» серія ЧР № 0119071 згідно розпорядження від Уманської районної державної адміністрації від 12.12.1996 року № 513, середній розмір паю по КСПП «Нива» с. Кочубіївка, Уманського району складав 3,58 умовних кадастрових гектарів.

Також відповідно до запису № 335 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка, Уманського району на ім`я ОСОБА_2 18.08.1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Нива» серія ЧР № 0119084 згідно розпорядження від Уманської районної державної адміністрації від 12.12.1996 року № 513, середній розмір паю по КСПП «Нива» с. Кочубіївка, Уманського району складав 3,58 умовних кадастрових гектарів.

Суд вважає доведеним матеріалами справи, що майнове право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка, Уманського району після смерті ОСОБА_2 перейшло до її сестри ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР 1963 року.

Враховуючи, що ОСОБА_3 за життя не розпорядилася належним їй правом на земельні ділянки (паї) шляхом складання заповіту, спадкування на вказане право здійснюється за законом.

Також, як було встановлено судом, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 березня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Ящуком Д.О. у межах спадкової справи № 154/2020, спадкоємцем житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який є внуком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з правовою позицією ВС, що зазначена у Постанові від 25.03.2020 у справі №305/235/17 під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Таким чином, Крім того, після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 майнові права на земельні частки (паї) із земель колективної власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка, Уманського району перейшли до її онука ОСОБА_1 , який також прийняв спадщину відповідно до положень статей 529 та 549 ЦК УРСР 1963 року.

Як було встановлено, довіритель позивача звернулася до нотаріуса, із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок позивачу було видано, але у видачі свідоцтва про право на спадщину - на земельні частки (паї) було відмовлено, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та встановленого факту родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та її рідною сестрою ОСОБА_2 , який судом на цей час встановлено.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно пунктів 16, 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, Сертифікат на право на земельну частку (пай) посвідчує право громадян на відповідну частину земель сільськогосподарського призначення без виділу її в натурі (на місцевості). Державним актом на право власності на земельну ділянку, який видається після виділення власником земельних часток (паїв), посвідчується право власності на вже виділену землю, як об`єкт матеріального світу.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Також, відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» зазначено, що у разі втрати, пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Судом встановлено, що спадкодавцем ОСОБА_3 за життя було отримано сертифікат серії ЧР № 0119071 із земель КСПП «Нива», а також її сестрою ОСОБА_2 , спадщину після якої прийняла ОСОБА_3 , сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Нива» серії ЧР № 0119084, але оригінали вказаних документів відсутні. Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_3 , у встановлені законом порядку та терміни звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але, у зв`язку, в тому числі, з відсутністю оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай), йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що на цей час позбавляє позивача скористатися своїм правом та належним чином оформити свої права.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів по справі суд визнає, що наявні достатні підстави для визнання за позивачем права на земельні частки (паї) в порядку спадкування, таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягає.

Керуючись ст.ст. 524, 525, 529, 530, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 5, 11, 15, 16, 319, 321, 328, 356-358, 1216, ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати встановленим факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , між собою були рідними сестрами.

Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0119084, згідно розпорядження Уманської райдержадміністрації від 12.12.1996 року за № 513 та земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСПП «Нива» с. Кочубіївка Уманського району Черкаської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0119071, згідно розпорядження Уманської райдержадміністрації від 12.12.1996 року за № 513.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.08.2021 року.

Суддя: Р. В. Піньковський