Справа № 930/2848/20
Провадження № 22-ц/801/1881/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 рокуСправа № 930/2848/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Войтка Ю.Б., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю приміщення ремонтної майстерні бригади №3, літ. «А», площею 191,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28.08.2007.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 15.04.2010 придбав у ОСОБА_3 вказану вище нежитлову будівлю, за що ним сплачено кошти в розмірі 20 000 грн, що підтверджується розпискою.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28.08.2007 на користь ОСОБА_3 з Немирівської філії ТОВ «Зернопродукт» Немирівського району Вінницької області та спілки співвласників майнових паїв Немирівської філії ТОВ «Зернопродукт» Немирівського району, Вінницької області стягнуто належний йому майновий пай, а саме приміщення ремонтної майстерні бригади № 3 вартістю 30 218 грн., трактор ЮМЗ-6 вартістю 1 299 грн., сівалку СЗ-3,6 вартістю 890 грн., каркас теплиць вартістю 1 784 грн., зерно пшениці вартістю 4 789 грн., а всього на суму 38 989 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Право власності позивач на придбане нежитлове приміщення не встиг зареєструвати у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , який обіцяв підготувати та надати всі необхідні документи для оформлення майна. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки № 882 від 28.10.2010 КП «Немирівське БТІ» по даних архіву станом на 01.01.2013 на нежитлову будівлю приміщення ремонтної майстерні бригади № 3 право власності не зареєстровано. 28.10.2020 КП «Немирівське БТІ» на його ім`я виготовлено технічний паспорт на вказане вище приміщення.

Позивач з 2009 року добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується нежитловою будівлею приміщенням ремонтної майстерні №3, що була придбана у ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі розписки від 15.04.2010. За період з 2009 по 2020 роки ним проведено ремонтні роботи в приміщенні, відремонтовано покрівлю, замінено вікна та двері, забетоновано підлогу.

На підставі поданої ним заяви про присвоєння поштової адреси виконавчим комітетом Муховецької сільської ради рішенням № 48 приміщенню присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що з 2009 року позивач постійно, відкрито та добросовісно користується придбаним нерухомим майном, вважає, що має право на дане майно за набувальною давністю.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю - приміщення ремонтної майстерні бригади № 3, літ. «А», площею 191,2 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28.08.2007.

На вказане рішення керівник Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі ГУ ДФС у Вінницькій області та ГУ ПФУ у Вінницькій області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В скарзі зазначає, що судом неправильно визначено правовідносини, які виникли між сторонами, та неправильно застосовано норми матеріального права щодо можливості набуття позивачем майна на підставі набувальної давності. Фактично рішенням суду узаконено перехід до позивача права на нерухоме майно без сплати відповідних обов`язкових платежів до бюджету, чим заподіяно шкоду інтересам держави.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У поданій заяві ГУ ПФУ у Вінницькій області при розгляді апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що в грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю приміщення ремонтної майстерні бригади №3, літ. «А», площею 191,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 15.04.2010 він придбав у ОСОБА_3 вказану вище нежитлову будівлю, яка належала останньому на підставі рішення суду від 28.08.2007, однак, у зв`язку зі смертю продавця не встиг зареєструвати право власності. Оскільки спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2 , а тому вона являється відповідачем у даній справі, як попередній власник майна або його правонаступник.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2007 року, яке набрало законної сили 10 вересня 2007 року, в цивільній справі №2-312/2007 за позовом ОСОБА_3 до СТОВ ім. Шевченка с. Мухівці, Спілки співвласників майнових паїв СТОВ ім. Шевченка с. Мухівці, третьої особи на стороні відповідача Немирівської філії ТОВ «Зернопродукт» с.Мухівці про стягнення вартості майнового паю позов задоволено.

Стягнуто з Немирівської філії ТОВ «Зернопродукт» Немирівського району Вінницької області та спілки співвласників майнових паїв Немирівської філіїі ТОФ «Зернопродукт» Немирівського району Вінницької області на користь ОСОБА_3 належний йому майновий пай, а саме: приміщення ремонтної майстерні бригади №3 вартістю 30 218 грн, трактор ЮМЗ-6 вартістю 1 299 грн, сівалку СЗ-3,6 вартістю 890 грн, каркас теплиць вартістю 1 784 грн, зерно пшениці вартістю 4 789 грн, а всього на суму 38 989 грн (а.с.9-10).

Відповідно до розписки від 15 квітня 2010 року, написаної від імені ОСОБА_3 , останній продав ОСОБА_1 , жителю с. Мала Бушинка Немирівського району Вінницької області приміщення ремонтної майстерні в АДРЕСА_1 , яке прийшлось йому у власність на підставі рішення суду. ОСОБА_3 одержав кошти в розмірі 20 000 грн. Зобов`язався підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (а.с.8).

Як визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз положень указаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Відповідачем у таких справах є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 , на момент написання розписки 15.04.2010 про отримання від ОСОБА_1 коштів за продаж нежитлового приміщення, вважав себе власником майна, однак, колегія суддів вважає, що за фактичних обставин даної справ в нього не було правових підстав писати розписку від імені власника.

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема, Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

Так, ОСОБА_3 під час розгляду цивільної справи №2-312/52007, як власник майнового паю, просив стягнути з СТОВ ім. Шевченка с. Мухівці та Спілки співвласників майнових паїв СТОВ ім. Шевченка с. Мухівці на його користь вартість належного йому майнового паю. Це не був спір про виділення паю в натурі.

Рішенням суду у згаданій цивільній справі з Немирівської філії ТОВ «Зернопродукт» Немирівського району Вінницької області та спілки співвласників майнових паїв Немирівської філії ТОВ «Зернопродукт» Немирівського району Вінницької області стягнуто на користь ОСОБА_3 кошти за належну йому частку майна в грошовому виразі. Питання про виділ майна в натурі і визнання права власності на спірне нежитлове приміщення судом не вирішувалося.

Відповідно до довідки КП «Немирівське БТІ» від 28 жовтня 2020 року №882, по даним архіву станом на 01.01.2013 на нежитлову будівлю приміщення ремонтної майстерні бригади №3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а.с.16).

Отже, до ОСОБА_3 , який отримав свій пай грішми, не перейшло право власності на нежитлову будівлю приміщення ремонтної майстерні бригади №3 за рішенням суду.

У зв`язку з цим, у ОСОБА_3 не було підстав для реєстрації за собою права власності на вказане нерухоме майно, а тому дане майно до дня смерті останнього не було за ним зареєстровано.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації, а відтак права власності ОСОБА_3 на це майно не набув.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не набувши права власності на приміщення ремонтної майстерні, ця нерухомість не може бути предметом спадкування, отже, відповідачем не може бути спадкоємець ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, не з`ясував чи є ОСОБА_2 нележним відповідачем у даній справі і чи не порушуються права та інтереси інших осіб.

Враховуючи, що учасниками цивільної справи №2-312/2007, під час якої вирішувалося питання про стягнення вартості майнового паю, були СТОВ ім. Шевченка та ТОВ «Зернопродукт» Немирівського району Вінницької області, саме вони повинні бути відповідачами у даній справі (або у разі наявності їх правонаступники), або підприємство, у власності якого було спірне нерухоме майно.

Крім того, якщо власник нерухомого майна невідомий, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Ні товариство (СТОВ ім. Шевченка, ТОВ «Зернопродукт» Немирівського району Вінницької області), ні орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (орган місцевого самоврядування) не були залучені до участі у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників, колегія суддів вважає, що слід вийти за межі апеляційної скарги, скасувавши рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

При порушенні судом першої інстанції процесуальних норм в частині суб`єктного складу надання аналізу доводам апеляційної скарги, що стосуються висновків суду по суті спору, є недоцільним.

Позиція ОСОБА_1 з приводу відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі не заслуговує на увагу, так як пунктом третім частини першої статті 131-1 Конституції визначено, що України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами третьою четвертою статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

У справі, що розглядається, прокурор, звертаючись до суду з позовом, відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі п.п «б» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь апелянта судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури () 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривню 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Ю.Б. Войтко

О.В. Ковальчук