Справа № 206/2148/21
Провадження № 2/206/864/21
09.09.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Різничено Я.М.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини,
І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача та третьої особи.
Позивач звернулась до суду із позовною заявою в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви зазначила, що від шлюбу між позивачем та відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , яка мешкає з позивачем. 06.05.2020 між сторонами розірвано шлюб. Майже одразу після розірвання шлюбу позивач звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів з відповідача і 19.06.2020 Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_3 . З серпня 2018 року сторони проживають окремо, подружні стосунки припинені, спільне господарство та бюджет не ведуться. На час розірвання шлюбу спір щодо визначення місця проживання дитини був відсутній, але з часу народження дитини відповідач майже не займається її вихованням і взагалі залишив дитину на позивача. ОСОБА_2 повністю опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. Батько дитини майже не цікавиться її життям, місяцями може не дзвонити та не приходити до доньки, жорстко вимагає побачення з донькою без моєї присутності. В зв`язку з цим між сторонами виникають конфлікти, відповідач зовсім відмовляється від побачень з донькою, так як в присутності позивача бачитись в нього бажання немає. Позивач не може довірити відповідачу дитину без її нагляду, враховуючи зловживання останнім алкогольними напоями, невмінням поводитись з дитиною на час прогулянок, незнання її потреб в харчуванні та санітарії, а також безпечного перевезення в автомобілі. Дитина росте та розвивається без уваги та любові батька. Аліменти він сплачує не в повному обсязі, а в тій сумі, яку визначив сам, та й тільки після нагадування та прохання позивача. Відповідач ніколи не залишався надовго з донькою, не виявляв проявів виховання та піклування про неї. Позивач піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, забезпечує її життя у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, створює належні умови для розвитку її природних здібностей. У позивача та її доньки абсолютний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. ОСОБА_2 створює найкращі умови для життя доньки, ОСОБА_4 забезпечена одежею, книжками, іграшками та повсякденним спілкуванням. Спілкуванню батьку з дитиною позивач не перешкоджає, але на сьогоднішній день часті сварки ускладнюють виконання усних домовленостей сторін. Психологічно дитина не готова проживати разом з батьком, оскільки її вихованням та життєзабезпеченням займається саме ОСОБА_2 , у неї з донькою тісний зв`язок матері та дитини. Недисциплінованість і безвідповідальність відповідача ОСОБА_3 щодо здоров`я та життя дитини, погрози відібрати дитину, сварки, ускладнюють виконання усних домовленостей сторін. Такі дії відповідача завдають шкоди здоров`ю дитини та прямо порушують рекомендації лікарів, вимоги та положення Сімейного кодексу України. Виходячи з того, що увесь час дитина проживала і проживає з позивачем, ОСОБА_2 займається її вихованням та піклуванням, приводить її до дитячого садочку, донька прив`язана до позивача, в той же час відповідача ніколи на довго не залишався з дитиною, не виявляв проявів самостійного виховання доньки, навіть коли сторони проживали разом, позивач вважає, що необхідно визначити місце проживання дитини саме з нею. Крім цього, проживання доньки разом з позивачем відповідає інтересам дитини, ОСОБА_2 має можливість забезпечити доньці належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не чинитиме перешкод для спілкування відповідача із донькою і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька (а.с. 1-4, 29-32).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі та зазначила, що відповідач психологічно тисне на дитину. Він зловживає алкогольними напоями, позивач хвилюється за дитину. Відповідач часто погрожує позивачу, що забере від неї дитину.
Від представника третьої особи Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування надійшов висновок про доцільність визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Відповідач повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судові засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
21.05.2021 до канцелярії суду надійшла позовна заява з додатками, яка ухвалою судді від 25.05.2021 була залишена без руху (а.с. 1-22, 25-26).
05.07.2021 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява з додатками (а.с. 29-50).
26.07.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 19.08.2021 (а.с. 51-52).
19.08.2021 підготовче судове засідання відкладено на 09.09.2021 у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 70).
У судові засідання призначені 19.08.2021 та 09.09.2021 відповідач, повідомлений про дату та час судового засідання, не з`явився, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
09.09.2021 долучено до матеріалів справи висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження, проведено розгляд справи по суті, заслухано вступне слово представника позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи (а.с. 85-86).
09.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини заочного рішення суду (а.с. 87).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
17.12.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 17.12.2011 Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 933 (а.с. 7, 36).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 03.06.2014 Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 697 (а.с. 8, 35).
ОСОБА_4 відвідує Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 397» ДМР з жовтня 2018 року, що підтверджується довідкою № 9 від 06.02.2020 (а.с. 15, 41).
Відповідно до характеристики сім`ї з дошкільного закладу, зробленої 10.02.2020 Комунальним закладом освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 397» ДМР зазначено, що ОСОБА_2 мати ОСОБА_5 , турботлива та уважна до своєї доньки. Вчасно приводить та забирає доньку з дитячого садочку, своєчасно вносить оплату за харчування дитини. За дитиною здійснюється належний догляд, дівчина приходить в дитячий садок завжди охайною та акуратною, знаходиться в доброму емоційному стані (а.с. 16, 42).
ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою № 2360 виданої 07.02.2020 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 43).
14.02.2020 ОСОБА_4 поставлено діагноз «вальгусна деформація обох стоп». Рекомендація лікаря: ортопедичне взуття, спеціальний масаж, фізіолікування та гімнастика (а.с. 14, 40).
Відповідно до характеристики, зробленої головою правління ПрАТ «Компанія Дніпро» від 18.02.2020, ОСОБА_2 турботлива, любляча та уважна мати, виховує доньку ОСОБА_6 , 2014 року народження. ОСОБА_2 доброзичлива, привітна, завжди зберігає оптимізм, витримку і позитивне ставлення до роботи та співробітників, в колективі користується повагою та авторитетом (а.с. 19, 45).
На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_2 не перебуває (а.с. 20-21, 46-47).
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2020 шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 17.12.2011 у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області - розірвано (а.с. 9-10, 48-49).

19.06.2020 Самарським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 (а.с. 11, 50).

23.12.2020 державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу виданого 06.06.2020 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 (а.с. 12-13, 37-39).

Відповідно до висновку № 4/3-95 від 06.09.2021 Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що за місцем проживання ОСОБА_2 та її дитини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 створені належні умови для проживання дитини. Позивач є співвласником зазначеної квартири, працює та має постійний дохід, на обліку у лікарів нарколога та психолога не перебуває. Батько дитини ОСОБА_3 проживає окремо. Комісією з питань захисту прав дитини одноголосно було прийнято рішення про надання висновку про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_2 . Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 83-84).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем та представником позивача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Так, ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 офіційно працевлаштована, має стабільний дохід, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є співвласником квартири, в якій проживає та зареєстрована разом з дитиною ОСОБА_4 .

Крім цього, відповідно до наданих характеристик як з місця роботи позивача, так із дошкільного закладу, де навчається ОСОБА_4 , встановлено, що дитиною опікується її мати, тобто позивач, вона охайна, належно доглянута, має задовільний вигляд, доброзичлива, в доброму емоційному стані. Позивач вчасно забирає дитину з дитячого садочку, належно піклується про неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 спостерігається у лікаря педіатра та має діагноз «вальгусна деформація обох стоп». Відповідно до рекомендацій лікаря, дитині мають бути надані послуги фахівців та можливість придбання спеціального взуття.

В той же час, судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем судового наказу про стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі передбаченому чинним законодавством, як обов`язковий - відкрито виконавче провадження. Таким чином, окрім того, що позивач піклується самостійно про дитину та виховує її, ОСОБА_2 самостійно фінансово забезпечує спільну доньку сторін.

Так, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради вбачається, що доцільно визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У відповідності до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей, що відповідає положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз зазначених норм права та рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

В той же час, Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, дослідивши матеріали справи, надані позивачем та її представником докази та пояснення, а також враховуючи те, що відповідач повідомлений належним чином про вирішення питання щодо визначення місця проживання його дитини не подав до суду жодного заперечення на викладені обставини у позовній заяві, більш того, не з`явився в жодне судове засідання, суд приходить до висновку щодо того, що позивач виконує належним чином свої батьківські обов`язки, виховує ОСОБА_4 та повністю її забезпечує.

Крім цього, позивач жодним чином не перешкоджає спілкуванню дитини та відповідача та готова зі свого боку сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька.

Також, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, зроблений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, відповідно до якого комісія з питань захисту прав дитини одноголосно прийняла рішення щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з її матір`ю ОСОБА_2 .

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 19, 159, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Законом України «Про охорону дитинства», ст. 29 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-283 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 51, ), Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 70, ) про визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем ОСОБА_2 за місцем її реєстрації або проживання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.09.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак