Справа № 589/2410/21
Провадження № 2/589/1159/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року позивач АТ «Универсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22 липня 2018 року (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 13890,99 грн та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що в жовтні 2017 року банком запущено новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank, особливістю якого є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці платіжного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

22 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, якою визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 2000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом яким є платіжна картка. ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого станом на 01 квітня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 13890,99 грн, яка складається з заборгованості за наданим кредитом - 5590,72 грн та заборгованості за пенею та комісією в сумі 8300,27 грн.

Ухвалою суду від 24 червня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

31.08.2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив вимоги позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, відповідач посилаючись на правові висновки Верховного Суду, вказавав, що надані банком умови та правила надання банківських послуг, тарифи, таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, за якими позивачем були нараховані пеня з комісією, не містять його підпису як позичальника, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Таким чином, у позивача відсутні законні підстави для нарахування та стягнення з нього пені та комісії у їх загальному розмірі 8300 грн. Також відповідач зазначив, що фактично ним були отримані кошти у вигляді кредитного ліміту на картку в розмірі 2000 грн і ця заборгованість ним була погашена. Загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в сумі 5590,71 грн, який просить стягнути позивач, ОСОБА_1 вважає необґрунтованим, оскільки доказів щодо перерахування будь-якої суми на його картку позивачем не надано, а розрахунок заборгованості не може бути належним доказом перерахування коштів, оскільки не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.

02 вересня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача на відзив, в яких останній повністю заперечив доводи відповідача викладені у відзиві та зазначив, що ОСОБА_1 22 липня 2018 року у мобільному застосунку «monobank» уклав електронний договір з позивачем, який з усіма додатковими угодами до нього були підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладений договір про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Також позивач зазначив, що відповідач використовуючи доступний ліміт розстрочки, оформив розстрочки, що підтверджується випискою списання. Розстрочки боржник оформляв у мобільному застосунку «monobank» шляхом підписання електронних договорів. При цьому, за весь час користування карткою боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 6487,57 грн, проведено витрат по картці на суму 20378,56 грн. Таким чином, сума коштів, яка досі не була повернута банку становить 13890,99 грн. В підтвердження своїх доводів позивач надав суду копію анкети заяви, копію деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку, копію довідки про наявність рахунку, копію видруку пуш- повідомлення з мобільного додатку щодо етапів входу у додаток, копію довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, копії договорів розстрочки.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В прохальній частині позову позивач просив суд проводити розгляд справи у відсутність його представника.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2018 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заяви в такому ж порядку (факсимільне відтворення підпису) підписана представником банку, який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо відповідача, зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 , які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді.

У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Також, відповідач вказав, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

У п. 6 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.

Окрім того, на підтвердження своїх вимог позивачем надано Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору.

Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін та спростовує доводи відповідача про неналежне укладення кредитного договору.

Аналогічні висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Згідно договору банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у вигляді суми кредитного ліміту на платіжній картці клієнта, яка відкрита у банку на підставі укладеного договору про надання банківських послуг із сплатою 3,2 % в місяць (38,4 % річних), а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування. У випадку коли боржник не сплачує щомісячні платежі, тобто вже має прострочену заборгованість, тоді нараховується прострочена збільшена відсоткова ставка на місяць на місяць на суму загальної заборгованості 6,4% у місяць (76,8% річних).

Крім того, як вбачається з заяви клієнта №VM10835393 від 25.11.2018 року про розстрочку кредиту на 1100 грн , №VM013506 від 25.11.2018 року про розстрочку кредиту на 1100 грн, №20.30.200407 від 05.10.2018 року про розстрочку кредиту на 1200 грн з паспортами споживчого кредиту «Розстрочка» та таблицями обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка складає 40,32%, ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав вищевказані заяви про розстрочку кредита на загальну суму 3400 грн.

За таких обставин суд відхиляє як необґрунтовані доводи відзиву на позов, що позивачем не надано доказів зміни кредитного ліміту з 2000 грн до суми, яку просить стягнути позивач.

Крім того, виписками по рахунку відповідача підтверджується факт отримання останнім суми кредиту більшої ніж 2000 грн.

За умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит, однак останній не виконує цих обов`язків, має заборгованість по сплаті щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, у зв`язку з чим відповідно до п.п. 5.16 п. 5 розділу ІІ Умов уся заборгованість стала простроченою станом на 01 квітня 2019 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , станом на 22.12.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 22.07.2018 року за тілом кредита складає 5590,72 грн, яка відповідачем не спростована як і доводи позивача щодо отримання та використання цих кредитних коштів.

Суд погоджується з даним розрахунком заборгованості за тілом кредиту, оскільки він відповідає умовам договору та підтверджується належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по рахунку відповідача.

Аналогічні висновки щодо належності та допустимості в якості доказів розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку боржника, містять постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 464/4985/15-ц, від 02 липня 2020 року у справі № 753/16745/15-ц, від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18 та від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц.

Разом з цим, з розрахунку, наданого позивачем, суд позбавлений можливості встановити складові такого виду заборгованості як заборгованість за комісією та пенею, що складає 8300,27 грн, оскільки, як вбачається з розрахунку, нарахування комісії та пені за кредитним договором від 22 липня 2018 здійснено в одній загальній колонці розрахунку заборгованості «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)». Таким чином, суд не може встановити окремі суми комісії та пені та перевірити чи нараховані вони відповідно до умов договору, адже комісія та пеня мають різну правову природу.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені та комісії в сумі 8300,27 гривень.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з боржника отриманої суми кредитних коштів в розмірі 5590,72 грн підлягають задоволенню, в іншій частині вимоги позову задоволенню не підлягають.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 913,61 грн судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 40,25 % від 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81,83, 141, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» (, місцезнаходження: вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04114) суму заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22 липня 2018 року у розмірі 5590,72 грн та суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог в розмірі 913 грн 61 коп, загалом визначивши до стягнення 6504 грн 33 коп.

В іншій частині відмовити у задоволені позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко