Провадження № 2/127/2745/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Шаміної Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021 року через систему Електронний суд адвокат Куций Р.А. звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що у сторін по справі від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей, у тому числі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти утримання двох дітей по 643 грн на кожного, щомісячно. Відповідно до довідки про навчання від 06.05.2021 року ОСОБА_3 навчається на контрактній формі навчання у Вінницькому фаховому коледжі економіки та підприємництва Західноукраїнського національного університету за спеціальністю «Право» (денна форма навчання), 1 курс. Термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року. Стипендії з бюджету не отримує. Згідно Договору №377881 від 19.08.2020 року повна вартість освітньої послуги 62560 грн за період з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року. Позивачкою було сплачено за навчання 16483,17 грн, що підтверджується квитанціями. За таких обставин позивач просила стягувати з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 гроші в сумі 8242,00 грн додаткових витрат, понесених за оплату освітніх послуг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику). Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, отримано особисто відповідачем ОСОБА_2 29.07.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 701).

Відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 10.02.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2015 року у справі №127/17642/15-ц було розірвано, що підтверджується відомостями із паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 19-20).

Від шлюбу сторони мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 10.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 383 (а.с. 18).

20.09.2015 року на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2015 року видано виконавчий лист №127/47643/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 643 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 28.07.2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 12).

19.08.2020 року між Тернопільським національним економічним університетом та ОСОБА_1 , для ОСОБА_3 , укладено договір №377881 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: форма навчання - денна, освітній ступінь/освітньо-кваліфікаційний рівень - фаховий молодший бакалавр, спеціальність 081- право; строком навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницький фаховий коледж економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету»; загальна тривалість навчання для здобуття освітнього ступеня/освітньо-кваліфікаційного рівня становить три року десять місяців (180 кредитів ЄКТС) (п. 1 Договору). Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 62560,00 грн (п. 9 Договору) (а.с. 7-8).

Як вбачається із довідки №057 від 06.05.2021 року виданої Відокремленим структурним підрозділом «Вінницький фаховий коледж економіки та підприємництва Західноукраїнського національного університету» ОСОБА_3 дійсно навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницький фаховий коледж економіки та підприємництва Західноукраїнського національного університету» на контрактній формі навчання за спеціальністю «Право» (денна форма навчання), 1 курс. Період навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року. Стипендії з бюджету не отримує (а.с. 6).

Крім того, до позовної заяви додано копії квитанцій про оплату послуг за навчання із призначенням платежу «за навчання, група ПРвн-11, ОСОБА_3 » на загальну суму 16483,17 грн (а.с. 14-15).

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Сімейний кодексу України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини ОСОБА_4 у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницький фаховий коледж економіки та підприємництва Західноукраїнського національного університету» нею сплачено кошти за навчання.

При цьому, суд зауважує, що позивачем в позовній заяві не доведено наявність у дитини розвитку особливих здібностей, талантів в певній галузі науки, натомість, навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. А тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Вищий навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановлених обстави, наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат, понесених за оплату освітніх послуг задоволенню не підлягає, так як такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Про стягнення будь-яких інших додаткових витрат на дитину позивачкою не заявлялося.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018, у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Згідно ч.1 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

З викладеного вбачається, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, а тому суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України та, з урахуванням відмови в задоволенні позову, залишає їх за позивачем.

На підстав викладеного, керуючись ст. 180, 185 СК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна