ЄУН № 337/5279/21
Провадження № 2/337/2569/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Бредун Д.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працьовитого Г.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №83975, вчинений 03.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № від 16.04.2013 року в розмірі 6297,36 гривень.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, статтею 28 ЦПК України передбачено випадки, у разі яких підсудність справи обирається позивачем.

Так, згідно ч.12 ст.28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 , використовуючи надане йому законодавством право вибору підсудності справи, подає позов за місцем реєстрації свого проживання, помилково вважаючи його місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.

Так згідно ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому положеннями ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що до рішень, які підлягають примусовому виконанню належать також виконавчі написи нотаріусів.

Пунктом 10 глави ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 визначено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як вбачається з постанови приватного виконавця Проценко Д.Ю. (м. Запоріжжя, бул.Вінтера, 26, оф.1.2), місцем виконання виконавчого напису в цій справі є місце роботи боржника дохід ОСОБА_1 у товаристві з обмеженою відповідальністю «ТРАШ», що зареєстровано за адресою: 02090, м. Київ, вул. Бутлерова, буд.1, і територіально не відноситься до Хортицького району м. Запоріжжя.

Таким чином, ОСОБА_1 , всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» помилково ототожнені місце реєстрації свого проживання та місце виконання виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, саме позивач має право на вибір між кількома судами, яким підсудна справа.

Однак в даному випадку, справа не підсудна Хортицькому районному суду м.Запоріжжя ні за загальною, ні за альтернативною підсудністю, і не може бути прийнята до провадження.

Згідно п.1) ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно роз`яснень, викладених у п.37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Оскільки скористатись можливістю на подачу позову за альтернативною підсудністю має лише безпосередньо позивач, суд вважає за необхідне на виконання ч.2 ст. 27 ЦПК України направити позов в суд, за місцезнаходженням юридичної особи відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5Б), що належить до територіальної юрисдикції (підсудності)Шевченківського районного суду міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Роз`яснити позивачу, що передача справи з одного суду до іншого здійснюється на підставі даної ухвали не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя: Д.С. Бредун