Справа № 182/2871/21
Провадження № 2/0182/1991/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Степанова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і земельну ділянку, площею 0,0618 га, за кадастровим номером № :03:092:0185, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки М 412, 1990 року випуску. За своє життя на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 заповів їй, а автомобіль марки М 412, 1990 року випуску, заповів її брату ОСОБА_2 - відповідачу по справі. Заповіт складено батьком 11.07.2017 року та посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. за реєстровим номером № 676. Для оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк вона звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Братом також була подана заява до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.07.2019 року, за реєстровим номером № 2-608, вона отримала у спадок земельну ділянку, площею 0,0618 га, за кадастровим номером № :03:092:0185, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Що стосується оформлення іншого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , їй було відмовлено, про що свідчить видана державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори постанова від 04.07.2019 року, оскільки нею не було надано правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок. Для вирішення цього питання Друга Нікопольська державна нотаріальна контора запропоновала їй звернутись до Нікопольського міськрайонного суду. Під час оформлення вищезазначеної спадщини до нотаріальної контори нею, дійсно, не було надано правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність житлового будинку померлому, тому що такий документ спадкодавцем ОСОБА_3 не було отримано. Про зазначене свідчить відповідь КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.05.2019 року № 827, де міститься інформація про те, що право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано. На підтвердження належності житлового будинку померлому до нотаріальної контори нею був наданий лише виготовлений технічний паспорт на житловий будинок від 1978 року, Договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з чисельністю кімнат від однієї до п`яти від 10.07.1961 року, Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я ОСОБА_3 від 29.12.1997 року. Наданих мною документів для оформлення згаданого житлового будинку виявилось недостатнім, оскільки її батьком у встановлений законом порядок реєстрація права власності на нього не була проведена. Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Враховуючи всі обставини та надані нею письмові докази, вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , був побудований її батьком ОСОБА_3 , згідно порядку та діючих норм закону, які діяли на той час. Будував батько спірний будинок на земельній ділянці, яка була виділена йому для будівництва та обслуговування житлового будинку та в подальшому була приватизована і перебувала в його приватній власності. Згідно технічного паспорту, який видано «Нікопольським МБТІ» в 1978 році, збудований житловий будинок отримав технічний висновок, де були зазначені його характеристики та рік самої побудови - 1974, тобто до 5 серпня 1992 року. А тому вона як спадкоємець за заповітом має всі правові підстави набути право власності на нього в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 . На підтвердження вищезазначеного до матеріалів справи нею долучаються копії таких документів: технічний паспорт на житловий будинок, виданий Нікопольським бюро технічної інвентаризації від 1978 року, Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з чисельністю кімнат від однієї до п`яти від 10.07.1961 року, виписка з рішення № 120/8 виконавчого комітету Нікопольської міськради від 23.06.1961 року, акт про надання земельної ділянки під житлове будівництво від 28.06.1961 року, Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я ОСОБА_3 від 29.12.1997 року, технічний паспорт на житловий будинок, виданий КП «Нікопольське МБТІ» від 10.05.2019 року. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 Цивільного кодексу України). На даний час вона як спадкоємиця за заповітом майна ОСОБА_3 оформити спадок через нотаріальну контору не має можливості в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищезазначений житловий будинок. За таких обставин звернулась до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.53), відповідач проти задоволення позову не заперечував (а.с.54).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення прав володіння, користування та розпорядження майном, їх захист також регламентовано ст.41 Конституції України, відповідно до якої громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об`єктами права державної та комунальної власності, відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін по справі ОСОБА_3 (а.с.6), який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями (а.с.22-26) і земельну ділянку, площею 0,0618 га, за кадастровим номером № :03:092:0185 (а.с.21, 88), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки М 412, 1990 року випуску (а.с.74). За своє життя на випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт (а.с.8), відповідно до якого житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право на вклади з належними відсотками та компенсаціями в будь-яких банках та/або фінансових установах заповів позивачці по справі, а автомобіль марки М 412, 1990 року випуску, заповів відповідачу ОСОБА_2 . Заповіт складено спадкодавцем 11.07.2017 року та посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. за реєстровим номером № 676. Для оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк позивачка звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.65). Відповідачем також була подана заява до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом (а.с.68зв-69). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.07.2019 року, за реєстровим номером № 2-608, позивачка отримала у спадок земельну ділянку, площею 0,0618 га, за кадастровим номером № :03:092:0185, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.93зв). Що стосується оформлення іншого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено, про що свідчить видана державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори постанова від 04.07.2019 року (а.с.31). Під час оформлення вищезазначеної спадщини до нотаріальної контори позивачкою не було надано правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність житлового будинку спадкодавцеві, тому що такий документ спадкодавцем ОСОБА_3 не було отримано. Про зазначене свідчить відповідь КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.05.2019 року № 827, де міститься інформація про те, що право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с.27, 86зв). На підтвердження належності житлового будинку померлому до нотаріальної контори та до суду позивачкою були надані лише виготовлений технічний паспорт на житловий будинок від 1978 року (а.с.11-14), Договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з чисельністю кімнат від однієї до п`яти від 10.07.1961 року (а.с.17-20), виписка з Рішення виконкому Нікопольської міськради депутатів трудящих від 23 червня 1961 року (а.с.15), Акт від 28 червня 1961 року про виділення в натурі відвід присадибної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника ОСОБА_3 (а.с.16), Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я ОСОБА_3 від 29.12.1997 року (а.с.21). Наданих нею документів для оформлення згаданого житлового будинку у нотаріуса виявилось недостатнім, оскільки спадкодавцем у встановлений законом порядок реєстрація права власності на спірний будинок не була проведена.

Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Враховуючи всі обставини та надані позивачкою письмові докази, суд вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , був побудований спадкодавцем ОСОБА_3 , згідно порядку та діючих норм закону, які діяли на час забудови, і на земельній ділянці, яка була виділена йому для будівництва та обслуговування житлового будинку (в подальшому приватизована і перебувала в його приватній власності).

Згідно технічного паспорту, який видано «Нікопольським МБТІ» в 1978 році, збудований житловий будинок отримав технічний висновок, де були зазначені його характеристики та рік самої побудови - 1974, тобто до 5 серпня 1992 року.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями (який складається з: житлового будинку (літ.«А»), загальною площею - 85.7 кв.м., житловою площею - 51.2 кв.м.; літньої кухні (літ.«Б»); сараю (літ.«В»); вбиральні (літ.«Д»); душу (літ.«Д1»); підвалу (літ.«Е»); гаражу (літ.«Ж»); спорудження № 1-7, І), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал