Справа № 939/2188/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16 грудня 1996 року та договору дарування від 12 квітня 2018 року йому належить квартира АДРЕСА_1 , в якій, зокрема, зареєстрована, але з 26 липня 2019 року не проживає відповідачка ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачка у вказаній квартирі не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації його (позивача) прав на квартиру, то просив визнати її (відповідачку) такою, що втратила право користування цією квартирою.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дереча В.О. позов підтримав та викладене підтвердив.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16 грудня 1996 року та договору дарування від 12 квітня 2018 року позивачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 /а.с. 21-25/.

Як вбачається з матеріалів справи /а.с.18-20,33/, та що підтвердила свідок ОСОБА_3 , у вказаній квартирі з 21 жовтня 1988 року значиться зареєстрованою, але з 2019 року не проживає і з реєстрації у добровільному порядку не знімається, мати позивача відповідачка ОСОБА_2 .

Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачка більше одного року не проживає у належній позивачу квартирі, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

Керуючись ст.71,72,150,163 ЖК України, ст. 317,383,391 ЦК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складене 21 вересня 2021 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч