КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 757/22291/17-ц

провадження № 22-ц/824/13036/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Національний банк України

відповідач - ОСОБА_1

треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Національного банку України - Перетятька Сергія Миколайовича

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року у складі судді Остапчук Т.В.

у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року голова Національного банку України Гонтарева В.О. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №12/09/5 від 13 травня 2014 року.

16 березня 2021 року в підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 оголосив клопотання про зупинення провадження у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення заборгованості, до набрання законної сили рішенням у справі 910/307/21, яка перебуває на розгляді у Господарському районному суді м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року провадження у справі зупинено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 09 квітня 2021 року представник позивача Національного банку України - Перетятько С.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням принципів цивільного судочинства та є такою, що порушує права позивача на захист.

Стверджує, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не обґрунтовано, яким чином розгляд справи №910/302/17 унеможливлює розгляд заявлених банком вимог у даній справі, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені Печерським районним судом м. Києва самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмета та підстав позову.

Вказує на те, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.

Звертає увагу суду на те, що розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факт укладання та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Оскільки, на момент подання поручителем позову про розірвання договору поруки Національний Банк України вже звернувся до суду з позовом щодо стягнення заборгованості, то з моменту розірвання договору у поручителя залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання його договору.

03 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення провадження законними та обґрунтованими.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку господарського судочинства.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Як убачається з матеріалів справи, у квітні 2017 року голова Національного банку України Гонтарева В.О. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості.

16 березня 2021 року в підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 оголосив клопотання про зупинення провадження у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення заборгованості, до набрання законної сили рішенням у справі 910/307/21, яка перебуває на розгляді у Господарському районному суді м. Києва.

При цьому зауважував, що предметом розгляду господарської справи №910/307/21 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, що знаходиться в провадженні Господарського суду міста Києва, є розірвання договору поруки №12/09/5/п від 13 травня 2014 року, укладеного між Національним банком України та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №12/09/5 від 13 травня 2014 року, який є предметом розгляду у даній справі про стягнення заборгованості.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинена.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

Ураховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок, непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду одної справи до прийняття рішення в іншій справі.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Оскільки ОСОБА_1 є відповідачем у даній справі та поручителем за договором поруки №12/09/5/п від 13 травня 2014 року, укладеним між ним та Націонльним банком України на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №12/09/5 від 13 травня 2014 року, відповідно до умов якого НБУ України ставить вимоги у даній справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь НБУ, висновок Печерського районного суду м. Києва у даній справі про обґрунтованість вимог банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №12/09/5 від 13 травня 2014 року залежить від наслідків розгляду справи №910/307/21 про розірвання договору поруки.

Можливе рішення про розірвання договору поруки у справі №910/307/21 з визначенням часу припинення зобов`язання за цим договором безпосередньо впливає на розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь НБУ у даній справі, у разі наявності підстав для її стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі 910/307/21, яка перебуває на розгляді у Господарському районному суді м. Києва.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 125 ЦПК України, зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків, тобто, такий період не зараховується до встановленого процесуальним законодавством строку на вирішення спору, перебіг процесуальних строків продовжується з дня відновлення провадження.

Без зупинення провадження у справі будуть порушені розумні строки розгляду цієї цивільної справи.

Отже, зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі 910/307/21, яка перебуває на розгляді у Господарському районному суді м. Києва за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про розірвання договору поруки №12/09/5/п від 13 травня 2014 року, укладеного між Націонльним банком України та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №12/09/5 від 13 травня 2014 року, не суперечить вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про те, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування у стані невизначеності учасників процесу, є необґрунтованими, оскільки статтею 251 ЦПК України чітко окреслені випадки, в яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, а у статті 253 Кодексу визначені строки, на які зупиняється провадження у справі.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі, не спростовують правильних висновків суду щодо зупинення провадження у справі, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Національного банку України - Перетятька Сергія Миколайовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик