Ухвала

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 760/30978/19

провадження № 61-11397ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 напостанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Ужовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О. В.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 вказує, що 30 серпня 2016 року головним державним виконавцем винесено постанову № 52049440 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2609/26149/12, виданим Апеляційним судом міста Києва 29 липня 2016 року, на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 боргу за договором про надання послуг.

Скарга мотивована тим, що однорічний строк пред`явлення виконавчого листа на підставі статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) до виконання закінчився, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження була подана 26 серпня 2016 року, в той час як останнім днем строку було 24 серпня 2016 року.

Також зазначала, що у виконавчому листі невірно зазначено ідентифікаційний код стягувача.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд поновити строк на звернення зі скаргою, повернути виконавчий лист № 2609/26149/12 від 29 липня 2016 року та визнати його таким, що не підлягає виконанню, скасувати постанову державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О. В. про відкриття виконавчого провадженні від 30 серпня 2016 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 відмовлено.

У липні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу (надійшла 09 липня 2021 року), в якій, заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У серпні 2021 року заявником усунуто недоліки.

Заявлено клопотання, в якому заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на обставини, якими було зумовлено пропуск строку, зазначивши, що повний текст копії постанови апеляційного суду заявник не отримувала, про її наявність дізналася через інтернет «Судова влада».

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений

з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою, тому строк необхідно поновити.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з порушенням норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно з частиною першою статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII (від 02 червня 2016 року) до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 , набрало законної сили 25 серпня 2015 року, дійшов правильного висновку що початком перебігу строку для пред`явлення виконавчого листа № 2609/26149/12 до виконання є день після набрання рішення законної сили, тобто 26 серпня 2015 року, а закінченням однорічного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання - 26 серпня 2016 року.

Крім того, встановивши, що стягувачем ОСОБА_2 відправлено заяву про відкриття виконавчого провадження від 01 серпня 2016 року, реєстрація такої заяви Сквирським районним відділом державної виконавчої служби 26 серпня 2016 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено, а тому постанова головного державного виконавця Качуринської О. В. про відкриття виконавчого провадження є правомірною.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги про те, що виконавець не мала права вчиняти виконавчі дії, оскільки не направила постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою заявника і не переконалась, що вона її отримала, а також доводи про те, що останнім днем для вчинення дій по річному терміну є 24 серпня 2016 року, не заслуговують на увагу.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки, касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк