Справа № 489/1350/20
Номер провадження 4-с/489/41/21
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2021 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Касьяненко Д. І.,

представника скаржника ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Ярмоленко М. Г., стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на дії та постанову державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярмоленко М. Г., подану у цивільній справі № 489/1350/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

встановив

В липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління юстиції щодо нарахування йому боргу зі сплати аліментів у сумі 27523,03 грн. станом на 01.06.2021. Крім того, просив скасувати постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.06.2021. В обґрунтування скарги зазначає, що з метою виконання рішення суду протягом 2020-2021 років здійснював сплату аліментів всього на загальну суму 29 133 грн., які відповідно до інформації «Укрпошти» були отримані його сином ОСОБА_4 .

Від стягувача ОСОБА_2 надійшло заперечення на скаргу, де остання зазначила, що оскільки в рішенні суду № 489/1350/20 вказано про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, то і кошти мають перераховуватись на її ім`я. Вважає, що примусове стягнення аліментів не позбавляє права скаржника надавати матеріальну допомогу синові з власної ініціативи, що він і робив протягом 2020 2021 років.

Державний виконавець направив до суду пояснення, в якому просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки розрахунок заборгованості проведено відповідно до рішення суду та згідно діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали виконавчого провадження, приходить до такого висновку.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва № 489/1350/20 від 09.09.2020, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.11.2020, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 71 вказаного Закону, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 68 вказаного Закону, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до постанови ВП № 63837524 від 08.12.2020, державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 489/1350/20.

Відповідно до постанови ВП № 63837524 від 16.06.2021, державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції було звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Крім того, за положеннями ч. ч. 3, 4, 8 ст. 71 Закону, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Отже, державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з наданим розрахунком № 49950 від 16.06.2021, заборгованість зі сплати аліментів становить 27 523,03 грн.

Відповідно до інформації «Укрпошта» № 22/06-405 від 07.07.2021 пересилання поштових переказів протягом 2020 2021 років здійснювалось скаржником на ім`я повнолітнього сина ОСОБА_4 .

Суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення аліментів зверталася ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

Боржнику було відомо, що стягувачем є ОСОБА_2 , оскільки саме вона вказана як стягувач у виконавчому листі № 489/1350/20 про стягнення аліментів, а не їх спільний син. Окрім цього, син проживає зі стягувачем, яка несе витрати по його утриманню.

Відповідно до ч. 2 ст. 179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Суд вважає, що стягувач, яка несе витрати по утриманню повнолітнього, звернувшись до суду та отримавши чудове рішення про стягнення аліментів на її користь має право розпоряджатися аліментами присудженими за рішенням суду, більше того несучи такі витрати вона розраховувала на компенсацію частки витрат за рахунок виконання судового рішення. У повнолітнього сина є право самостійного звернення до суду про припинення стягнення на користь матері і стягнення на його користь або заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Стягувач в судовому засіданні пояснила, що син сказав їй, що витратив гроші на розваги.

В даному випадку боржник знав, що за рішенням суду він повинен сплатити аліменти саме стягувачу, а не сину, а стягувач правомірно розраховувала на отримання аліментів, оскільки самостійно несла усі витрати по утриманню повнолітнього сина.

Оскільки, судом встановлено, що державним виконавцем було цілком правомірно та у відповідності до вимог Закону здійснено всі дії з виконання виконавчого листа № 489/1350/20, зокрема відкрито виконавче провадження з його виконання та звернуто стягнення на заробітну плату боржника після встановлення його місця роботи, суд приходить до висновку, що підстав для визнання неправомірними дії державного виконавця немає, оскільки обчислення заборгованості є прямим обов`язком державного виконавця, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення його прав державним виконавцем в ході виконавчого провадження в межах доводів скарги, у зв`язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.

Оскільки в задоволенні вимог заявника відмовлено, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені заявником судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 451 ЦПК України, суд

постановив

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії та постанову державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярмоленко М. Г. у цивільній справі № 489/1350/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст складено 28.09.2021.

Суддя В. В. Кокорєв