ПОСТАНОВА

Іменем України

02 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/2630/19

провадження № 22-ц/4809/1203/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Мурашко С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

прокурор - керівник Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області, правонаступником якої є Знам`янська окружна прокуратура, представник Володіна А. Г.;

позивач - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області, правонаступником якого є Державне агентство рибного господарства України;

відповідач - ОСОБА_1 , представник адвокат Пушкарьов Д. Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням за апеляційною скаргою керівника Знам`янської окружної прокуратури на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року (суддя Савельєва О.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року позов керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області у даній справі залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому зауважив, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для розгляду позовної заяви недостатньо, прокурор має надати до суду відповідні докази. На переконання суду, обґрунтовуючи звернення з позовом в інтересах держави в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області, прокурор безпідставно зазначив про пасивність поведінки позивача. Як вважає суд, такі доводи прокурора спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позивачем вчинялися дії, спрямовані на стягнення з відповідача збитків. Судом враховано, що прокурор звернувся до суду менше ніж через 3 місяці з моменту направлення позивачем досудової вимоги про відшкодування відповідачем заподіяних збитків та задовго до закінчення строку позовної давності. Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор у даній справі прийняв на себе функції альтернативного суб`єкта звернення до суду, що не може замінювати належного суб`єкта владних повноважень, яким є позивач. Відтак, у даній справі відсутні передбачені законом виключні випадки, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави. Зазначене свідчить про пред`явлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, керівник Знам`янської окружної прокуратури, яка є правонаступником Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області, оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року у даній справі скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та порушенням норм ст.ст. 56, 257, 263, 275 ЦПК України, а викладені в ній висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не враховано та не надано належної оцінки доводам прокурора щодо права останнього на звернення до суду з позовом в інтересах держави, саме у зв`язку з бездіяльністю позивача, який фактично самоусунувся від захисту інтересів держави, обмежившись інформуванням прокуратури про факт їх порушення відповідачем.

Посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави, в іншому випадку у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом.

Оскільки чинне законодавство вимагає від прокурора у кожному випадку обґрунтувати та довести наявність відповідних фактів з огляду на конкретні обставини справи, стверджує, що прокурором у позовній заяві було належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави з огляду на бездіяльність позивача у здійсненні їх захисту.

Акцентує увагу на тому, що здійснюючи розгляд справи у порядку спрощеного провадження з 19 вересня 2019 року по 19 травня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у прокурора підстав для представництва з порушенням будь-яких розумних строків вирішення відповідного питання.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду від 09 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 26 липня 2021 року.

26 липня 2021 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у Кропивницькому апеляційному суді на 02 вересня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У відповідності до вимог процесуального закону учасників справи повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 119, 123-126 том 2).

02 серпня 2021 року відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить визнати поважною причину пропуску встановленого судом строку для подання цього відзиву та поновити строк; апеляційну скаргу керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року - без змін (а.с. 127-129 том 2). ОСОБА_1 вказував на поважність причин пропуску встановленого судом процесуального строку на подання відзиву та зазначав, що копію ухвали апеляційного суду від 09 липня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі ним було отримано лише 27 липня 2021 року, що виключило можливість підготовки та подання ним відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк до 26 липня 2021 року.

Зваживши на відповідні доводи, колегією суддів продовжено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, про що 02 вересня 2021 року постановлено відповідну ухвалу.

Що стосується доводів апеляційної скарги за змістом відзиву, відповідач вважає їх помилковими, а висновки прокурора про бездіяльність позивача щодо захисту інтересів держави передчасними. Стверджує, що на момент звернення до суду з даним позовом підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області взагалі не існували. Так, судом першої інстанції у даній справі було з`ясовано, що у провадженні Знам`янського міськрайонного суду перебувала справа за позовом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів. При цьому, позовна заява позивача була подана до суду 29 серпня 2019 року за підписом голови комісії з ліквідації начальника відділу охорони водних ресурсів, тобто до дня складення та підписання тодішнім керівником місцевої прокуратури позову у даній справі (03 вересня 2019 року). На переконання відповідача, вказане спростовує доводи апеляційної скарги та свідчить про те, що початок процедури ліквідації позивача жодним чином не впливає на можливість уповноваженого органу самостійно звернутися до суду за захистом державних інтересів.

У відповіді на відзив прокурором наведено доводи, які по своїй суті та за змістом відповідають доводам, викладеним у позовній заяві в частині обґрунтування підстав для представництва, а також доводам апеляційної скарги. Крім того, наголошено, що факт звернення до суду безпосередньо позивача з позовом у іншій справі жодним чином не свідчить про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави у даній справі (а.с. 136-143).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Кропивницького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року № 326 з підстав, що у ньому зазначені, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями апеляційного суду, за результатами якого замінено суддів членів колегії з розгляду даної справи.

У засіданні апеляційного суду 02 вересня 2021 року прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши оскаржувану ухвалу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

КерівникЗнам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області, правонаступником якої є Знам`янська окружна прокуратура, звернувся до суду з позовомв інтересах держави в особіУправління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням (а.с. 2-12 том 1).

За доводами прокурора, 31 січня 2019 року державним інспекторомУправління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області (далі - Кіровоградрибохорона) під час проведення рибоохоронних заходів на території Знам`янського району біля с. Диківка на річці Інгулець було виявлено, що відповідач здійснював вилов риби у забороненому місці на зимувальних ямах підсаком кустарного виробництва. За даним фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення №006742 від 31 січня 2019 року. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 державі було спричинено матеріальні збитки на загальну суму 87 312,00 грн. Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

12 червня 2019 року Кіровоградрибохороною на адресу ОСОБА_1 направлено сповіщення про відшкодування заподіяних державі матеріальних збитків у добровільному порядку, яке повернулось відправнику з поштовою відміткою про невручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

В обгрунтування наявності визначених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Кіровоградрибохорони зазначено, що 23 липня 2019 року Знам`янською місцевою прокуратурою Кіровоградської області було отримано лист від 17 липня 2019 року № 05-18/488, у якому позивачем викладено наведені вище обставини та повідомлено, що питання про покладення на правопорушника обов`язку з відшкодування заподіяних збитків у сумі 87312,00 грн не вирішено.

Крім того, позивачем висловлено прохання про вжиття прокурором відповідних мір прокурорського реагування з питання організації відшкодування матеріальних збитків та надано відповідні матеріали (а.с. 21-22 том 1).

29 липня 2019 року голові комісії з ліквідації Кіровоградрибохорони направлено повідомлення керівника місцевої прокуратури у порядку п. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо підготовки позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 (а.с. 34 том 1).

Листом від 07 серпня 2019 року прокурор запитав у позивача про підстави, за яких Кіровоградрибохорона не звертається до суду з відповідним позовом самостійно (а.с. 23 том 1).

З наданої у листі від 08 серпня 2019 року відповіді на звернення прокурора вбачається, що позивач змушений звернутись до прокуратури задля вжиття заходів прокурорського реагування, оскільки Кіровоградрибохорона перебуває на стадії ліквідації, посада завідувача сектору юридичного забезпечення та роботи з персоналом є вакантною, оголосити конкурс на заміщення вакантних посад не вбачається можливим (а.с. 24 том 1).

03 вересня 2019 року керівником Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області позов у даній справі було скеровано до суду першої інстанції (а.с. 2-12 том 1). При цьому, прокурор вказав, що звернення до суду спрямоване передусім на захист інтересів держави, оскільки орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким є Кіровоградрибохорона, захист цих інтересів не здійснює. Зазначивши, що нездійснення захисту має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, який усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, прокурор підтвердив, що позивач до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення збитків у розмірі 87312,00 грн не звертався. Разом з тим, невідшкодування відповідачем завданих збитків зачіпає майнові та економічні інтереси держави. Викладене, за доводами позовної заяви, є підставою для застосування прокурором представницьких повноважень.

Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, встановивши, що позовна заява подана з додержанням вимог, передбачених ст.ст.175, 177 ЦПК України, відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, передбачені ст.ст. 185, 186 ЦПК України, прийняв позовну заяву керівника місцевої прокуратури до розгляду та відкрив провадження у даній справі; призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про що постановив ухвалу від 19 вересня 2019 року.

Відповідно до ухвали від 08 квітня 2021 року судом першої інстанції здійснено заміну позивача його правонаступником - Державним агентством рибного господарства України.

19 травня 2021 року, не погодившись з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою залишив позов керівника Знам`янської місцевої прокуратури без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Чинне законодавство передбачає, що, зокрема у цивільному процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо стороною у справі зазначений певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України). Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий ч. 3 ст. 23 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Зі вказаними приписами Закону кореспондуються норми ЦПК України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч.ч. 3, 4, 5 ст. 56 ЦПК України).

За ч. 5 ст. 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 ЦПК України про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

19 вересня 2019 року суд першої інстанції постановив ухвалу у даній справі, відповідно до якої прийняв до розгляду позов керівника місцевої прокуратури та відкрив провадження у справі, не виявивши при цьому жодних недоліків позовної заяви, у тому числі - в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Кіровоградрибохорони (а.с. 40 том 1).

Разом з тим, постановляючи через рік та вісім місяців після відкриття провадження у справі оскаржувану ухвалу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції вказав, що прокурор безпідставно прийняв на себе функцію альтернативного суб`єкта звернення до суду, оскільки він не може замінювати належного суб`єкта владних повноважень, яким у даному випадку є позивач. За висновком суду першої інстанції, наведені у позовній заяві обґрунтування прокурора та встановлені судом обставини свідчать про недоведеність підстав для звернення з позовом саме прокурора в інтересах держави, оскільки наявність таких підстав визначається не лише обґрунтуванням у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженими) представницькими функціями. Суд вказав на необґрунтованість доводів прокурора щодо бездіяльності позивача та зауважив, що останній є юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, а тому мав самостійно здійснювати захист відповідних державних інтересів у судовому порядку. Зазначене у повній мірі стосується і правонаступника Кіровоградрибохорони.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такою позицією суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) звертає увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Ураховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Аналіз положень ст. 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом ст. 23 Закону дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

При цьому, у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно і саме з настанням цього випадку пов`язується звернення прокурора до суду у даній справі.

З`ясувавши, що відповідно до Положення про Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 19 квітня 2012 року №205, Кіровоградрибохорона є територіальним органом Державного агентства рибного господарства України, який діє у складі Держрибагентства України і йому підпорядковується; основним завданням Кіровоградрибохорони є реалізація повноважень Державного агентства рибного господарства України у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності; Кіровоградрибохорона є юридичною особою, має самостійний баланс, відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні логотипи та емблему, бланки та штампи (а.с. 25-33 т. 1), прокурор дійшов висновку, що саме Кіровоградрибохорона є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Оскільки позивач, як територіальний орган відповідного центрального органу виконавчої влади, уповноважений самостійно звертатись до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, однак, за захистом порушених відповідачем державних інтересів та з метою відшкодування державі спричинених відповідачем збитків до суду не звернувся та не мав наміру звертатися, задля того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, до суду в інтересах держави звернувся прокурор, вказавши, що уповноваженим державою на здійснюнення відповідних функцій у спірних правовідносинах органом є Кіровоградрибохорона.

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави, прокурор обґрунтував наявність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах, вказав у чому на його думку полягає неналежне здійснення захисту інтересів держави позивачем (тобто, навів підставу для представництва інтересів держави), а також обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів (тобто, навів підстави позову).

При цьому, апеляційним судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 лютого 2019 року у справі № 905/803/18, за якою «нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається; «здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною; «неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (п.п. 39-41 вказаної постанови).

Зважаючи на встановлені у даній справі фактичні обставини, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про те, що підставою звернення прокурора з позовною заявою став саме факт нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався, зокрема на те, що його висновки ґрунтуються на неодноразово висловленій позиції Верховного Суду, за якою саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 ККУ (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Звертаючись до практики Верховного Суду із зазначеного питання, апеляційний суд враховує наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 було зроблено висновок, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи органу місцевого самоврядування про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом.

З метою врегулювання розбіжностей у наведених місцевим та апеляційним судом правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу; бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк; прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим; частина 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва (п.п. 37, 38, 43, 44, 77-79, 81-82 постанови ВП ВС від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

Однак, всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд першої інстанції зазначеного не врахував.

Так, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги ту обставину, що звернувшись до прокурора з листом від 17 липня 2019 року № 05-18/488 про вжиття заходів прокурорського реагування з питання організації відшкодування матеріальних збитків, спричинених державі відповідачем, позивач таким чином фактично самоусунувся від активної поведінки (сукупності дій та рішень) уповноваженого суб`єкта владних повноважень, спрямованої на належний захист інтересів держави.

Як було встановлено судами, 29 липня 2019 року прокурором у порядку ч. 4 ст. 23 Закону повідомлено позивача про те, що за результатами розгляду листа Кіровоградрибохорони від 17 липня 2019 року готується позовна заява про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , а 05 вересня 2019 року відповідний позов керівника місцевої прокуратури подано до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Колегія суддів наголошує, що з 29 липня 2019 року до 05 вересня 2019 року позивач мав право та об`єктивну можливість заперечити представництво прокурором інтересів держави у спірних відносинах, вказавши, зокрема, про намір самостійно звернутись з відповідним позовом до суду.

Однак, позивач обмежився лише направленням листа від 08 серпня 2019 року № 05-18/542, у якому на відповідний запит прокурора повідомив, що самостійно не звернувся до суду з позовом про стягнення збитків з ОСОБА_1 , оскільки перебуває в стадії ліквідації, а тому вимушений звертатися до прокуратури з питання організації відшкодування матеріальних збитків. Варто врахувати, що у ході розгляду справи судом першої інстанції головою комісії з ліквідації Кіровоградрибохорони на електронну адресу суду неодноразово направлялись клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Також позивач зазначав, що позовні вимоги прокурора підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 132, 142, 170 том 1).

При цьому, суд першої інстанції помилково вважав, що підставами представництва прокурором інтересів держави у суді є наведені у листі Кіровоградрибохорони від 08 серпня 2019 року № 05-18/542 причини (перебування на стадії ліквідації, відсутність спеціалістів, неможливість заміщення вакантних посад), з яких позивач не здійснює захисту державних інтересів самостійно. Колегія суддів наголошує, що заявленою прокурором у позові підставою представництва є фактична бездіяльність уповноваженого державою органу, виражена у відсутності наміру або ухиленні позивача від захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Необхідно врахувати, що позивач, як територіальний орган виконавчої влади з чітко визначеними завданнями і функціями у певній сфері, мав розуміти та усвідомлювати, що належним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах у межах його компетенції є саме звернення до суду з позовом про стягнення з винної особи спричинених державі збитків.

З урахуванням наведеного, колегією суддів критично сприймається твердження суду першої інстанції про те, що отримання прокуратурою листа позивача від 08 серпня 2019 року вже після направлення повідомлення Кіровоградрибохороні у порядку ч. 4 ст. 23 Закону є додатковим свідченням того, що прокурор виступив альтернативним суб`єктом звернення до суду.

Так, за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 травня 2020 року справа№ 912/2385/18, оскільки позивач після отримання повідомлення прокурора самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

У контексті викладеного, посилання суду першої інстанції на встановлені у ході розгляду даної справи обставини подання до суду позовів у подібних справах безпосередньо позивачем не заслуговують на увагу, оскільки судом не було враховано, що наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом та за конкретних фактичних обставин.

Таким чином, оскільки питання правомірності чи протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень або ж поважності чи безпідставності зазначених у позові причин такої бездіяльності у даному спорі судом вирішуватись не мають, для висновку про наявність визначених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі суду першої інстанції необхідно було встановити, 1) що до компетенції уповноваженого державою суб`єкта владних повноважень Кіровоградрибохорони входило звернення до суду з позовами про стягнення збитків, завданих державі у відповідній сфері та, 2) що такий захист був об`єктивно необхідним і реально можливим для реалізації позивачем, але останнім фактично не був здійснений.

Однак, встановивши зазначені обставини у даній справі, суд дійшов помилкових висновків про відсутність визначених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави, що мало наслідком постановлення необґрунтованої ухвали про залишення позову прокурора без розгляду.

Як визначено у ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року зазначеним вимогам не відповідає, оскільки постановлена з неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За встановлених апеляційним судом обставин, ухвала Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням спору по суті. При цьому, колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника Знам`янської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2021 року скасувати та направити справу № 389/2630/19 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник