УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1284/21

Провадження № 2/568/953/21

16 вересня 2021 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Сільман А.О. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Радивилівського районного суду з позовом до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним договору позики.

Вивчивши позовну заяву та долучені до неї документи, враховує наступне.

За положеннями п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 6 ст.177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача клопотання про його витребування.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачка просить визнати недійсним договір позики укладений між нею та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Проте, ані в мотивувальній частині пзовної заяви, ані в прохальній не вказує: номер договору, дату укладення та інші реквізити договору.

Крім того, в порушення вимог ст. 177 ЦПК України позивачем не долучено до позовної заяви копію оскаржуваного договору.

Разом з тим, до позовної заяви, позивачем додано клопотання про витребування оскаржуваного договору, яке мотивоване тим, що вона зверталась до відповідача з вимогою надання копію договору, однак отримала відмову.

Статтею 84 ЦПК України передбачено можливість витребування доказів лише у разі неможливості самостійного надання таких стороною. При цьому, суд для належного встановлення підстав, що дозволяють витребувати певні документи, повинен вивчити докази, які підтверджують неможливість подання таких матеріалів стороною самостійно.

Проте позивач звертаючись до суду з клопотанням про витребування доказів, не надав доказів вжиття заходів для отримання доказів самостійно та не надав відомостей про неможливість ним особисто отримати докази у справі, докази відмові відповідача.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання про витребування доказів.

З огляду на вказане, позивачу слід надати суду належним чином засвідчену копію договору позики укладеного між нею та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», який є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до ч. 4ст. 177 ЦПК Українидо позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, предметом розгляду у даній справі є позовна вимога немайнового характеру, тому позивач мав сплатити при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 908 грн.

Однак, позивачем не долучено до позовної заяви докази сплати судового збьору у встановленому порядку та розмірі.

Разом з тим, в позовній заяві позивачем стверджує, що позивач звільнений від сплати судового збору, як споживач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини третьої 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Слід зазначити, що положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» чітко окреслена форма захисту прав споживача, в межах реалізації, якої така особа звільняється від тягаря судових витрат подання споживачем до суду позовної заяви, яка спрямована на захист його порушеного права.

Тому, розв`язуючи питання щодо звільнення від сплати судового збору особи, яка є споживачем, слід керуватися тим, що саме особи, які звертаються до суду як споживачі з відповідним позовом для захисту свої прав, звільняються від сплати судового збору на будь-якій стадії процесу, в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Це не поширюється на будь-яких осіб, які вважають, що певними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень були порушені їхні права, як споживача та (або) не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями у таких справах, а лише на тих споживачів, хто подав позовну заяву на захист своїх прав.

Однак, позивач у своїй позовній заяві не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, положеннямистатті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Проте, Закону України «Про судовий збір» (чинний на момент звернення з позовом), не містить положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Із норм Закону України «Про судовий збір» слідує, що споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, не відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для визнання позивача таким, що звільнений від сплати судового збору.

Суд враховує, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Таким чином, оскільки позовна заява не відповідає зазначеним вище вимогам, встановленим ст. 177 ЦПК України, її необхідно залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За наведеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, закон України "Про судовий збір", суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання договору недійсним- залишити без руху.

Надати позивачу- 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: надати докази сплати судового збору в сумі 908 грн.; належним чином засвідчену копію договору позики укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»; конкретизувати позовні вимоги із зазначенням основних реквізитів договору.

Роз`яснити позивачу, що при невиконанні вимог даної ухвали, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя А.О. Сільман