П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/16055/19

Номер провадження 22-ц/824/8774/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Соколової В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л. М., у справі за позовом Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по пайовому внеску та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Ворзельська селищна рада Київської області звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , з урахуванням подальших уточнень, про стягнення заборгованості по пайовому внеску.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17, яке постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року залишено без змін, визнано укладеним договір про пайову участь замовника об`єкта будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 на суму 88 748 грн. 36 коп.

Відповідно до п. 2.2. вказаного договору, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель, забудовником здійснюється відрахування коштів у розмірі 4 % від загальної кошторисної вартості та становить 88 748 грн. 36 коп.

Сплата коштів замовником на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель сплачується єдиним платежем.

Відповідно до п. 8. договору, зазначені у п. 2.2. договору кошти замовник перераховує на розрахунковий рахунок в триденний термін. Проте станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, вказані кошти на рахунок бюджету селища так і не були перераховані відповідачем.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із зустрічним позовом до Ворзельської селищної ради про визнання договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель, який був визнаний укладеним у межах розгляду цивільної справи № 755/7946/17 за позовом Ворзельської селищної ради до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору пайової участі, недійсним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір про пайову участь визнаний укладеним у запропонованій Ворзельською селищною радою редакції примусово, шляхом звернення до суду без будь якого волевиявлення ОСОБА_2 та всупереч його внутрішній волі.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що він був проти задоволення позову по справі № 755/7946/17 за позовом Ворзельської селищної ради та оскаржував ухвалені рішення посилаючись на обставини, які на його думку свідчили про відсутність підстав для визнання договору про пайову участь укладеним, що доводить його відсутність волі на укладення цього правочину.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року замінено у цивільній справі № 755/16055/19 за позовом Ворзельської селищної ради Київської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по пайовому внеску та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Ворзельської селищної ради Київської області про визнання договору недійсним сторону позивача за первісним позовом, який є відповідачем за зустрічним позовом, - Ворзельську селищну раду Київської області на правонаступника Бучанську міську раду Київської області (т. ІІ а.с. 35-36).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року (т. ІІ а.с. 55-61) позов Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по пайовому внеску, задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Бучанської міської ради Київської області кошти в сумі 88 748 грн. 36 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області про визнання договору недійсним, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову, відмовити, а зустрічний позов, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржник був замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку у АДРЕСА_1 , який 11 березня 2014 року було введено в експлуатацію.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17, яке постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року було залишено без змін, не зважаючи на заперечення скаржника, було визнано укладеним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель.

Разом з тим, скаржник зазначає, що позивач за первісним позовом не звертався до нього з відповідною вимогою про підписання договору про пайову участь, у зв`язку чим, вказаний договір скаржником не підписувався. Крім того, відповідно до умов вказаного договору, його невід`ємною частиною є розрахунок величини пайового внеску, який скаржнику не направлявся, сторонами не узгоджувався, судом не розглядався та не визнавався укладеним, що свідчить про неузгодженість розміру внеску на пайову участь у розвитку інфраструктури селища Ворзель.

На думку скаржника, позивач за первісним позовом, самостійно та безпідставно змінив платіжні реквізити, на які просить стягнути кошти зі скаржника.

Скаржник зазначає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом суперечать загальним засадам цивільного судочинства. Крім того, позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовною заявою з порушенням строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

01 червня 2021 року ОСОБА_3 направила апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 рокуу якій, просила вищевказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову Бучанської міської ради Київської області, відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 , задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що будівництво дванадцятиквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , є спільним проектом скаржника та її чоловіка, а кошти отримані від продажу квартири у зазначеному будинку, витрачалися та витрачаються на потреби сім`ї.

Скаржник зазначає, що договір, яким встановлена сплата пайового внеску у розмірі 88 748 грн. 36 коп. не підпадає під ознаки «дрібного побутового правочину» та не є такими за своєю суттю. Таким чином, відповідач за первісним позовом повинен був повідомити скаржника про намір або необхідність укладення договору про пайову участь та отримати її згоду на його укладення, що зроблено не було.

На думку скаржника, позивач за первісним позовом звернувся до суду з даним позовом після спливу встановленого чинним законодавством 3 річного терміну, оскільки з моменту введення об`єкта в експлуатацію і до моменту звернення до суду пройшло 4 роки, що є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 - адвокат Лебідь Н. С. підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник позивача - адвокат Тужиліна К. М. заперечувала проти доводів апеляційних скарг та просила залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення, без змін.

Скаржник ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у зв`язку чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи первісні позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного, суд першої інстанції виходив з того, щоОСОБА_2 були порушені умови договору, факт укладення якого, встановлено судовим рішенням, що відповідно до норми ст. 638 ЦК України, свідчить про досягнення між ОСОБА_2 та Ворзельською селищною радою Київської області в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17 (т. І а.с. 48-55), яке постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року (т. ІІІ а.с. 61-71) залишено без змін, визнано укладеним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 у зазначеній судом редакції.

06 серпня 2019 року Ворзельська селищна рада Київської області звернулася до ОСОБА_2 з претензією № 02-15/1103, підписаною В.о. селищного голови Мостіпакою С. В., у якій просила виконати умови договору укладеного на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17, шляхом сплати пайової участі у сумі 88 748 грн. 36 коп. (т. І а.с. 72-73).

Відповіддю від 19 серпня 2019 року на претензію від 06 серпня 2019 року № 02-15/1103 ОСОБА_2 повідомив Ворзельську селищну раду Київської області про те, що готовий розглянути претензію Ворзельської селищної ради Київської області у разі її підписання особою, яка має відповідні повноваження, а також із доданими документами, що підтверджують його обов`язки (т. І а.с. 74).

05 вересня 2019 року Ворзельська селищна рада Київської області звернулася до ОСОБА_2 з претензією № 02-15/1248, підписаною селищним головою Федоруком Л. П., у якій просила виконати умови договору укладеного на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17, шляхом сплати пайової участі у сумі 88 748 грн. 36 коп. (т. І а.с. 75-77).

Відповіддю від 16 вересня 2019 року на претензію від 05 вересня 2019 року № 02-15/1248 ОСОБА_2 повідомив Ворзельську селищну раду Київської області про те, що готовий розглянути претензію Ворзельської селищної ради із урахуванням задоволених позовних вимог згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 755/7946/17, після отримання пропозиції щодо підписання договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель у вказаній в тексті рішення редакції, та надання передбаченого ним додатку № 1 (т. І а.с. 78-79).

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2, 5, 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Як вбачається з приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частин 1-2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17, яке постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року залишено без змін, визнано укладеним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 у зазначеній судом редакції.

Таким чином, факт укладення між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та свідчить про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, розділом ІІ договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель, передбачений порядок сплати замовником будівництва пайових внесків встановлено, що відрахування коштів на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель забудовником здійснюється у розмірі 4 % від загальної кошторисної вартості та становить 88 748 грн. 33 коп.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 виконав умови вищевказаного договору та перерахував протягом трьох днів кошти у сумі 88 748 грн. 33 коп. на розрахунковий рахунок, зазначений у договорі. Крім того, факт невиконання умов зазначеного договору в частині перерахування коштів, не заперечується й самим ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь правонаступника Ворзельської селищної ради - Бучанської міської ради Київської області в дохід місцевого бюджету кошти пайового внеску у розмірі 88 748 грн. 36 коп.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на те, що позивач за первісним позовом не звертався до нього з відповідною вимогою про підписання договору про пайову участь, не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки в даному випадку, факт укладення між сторонами договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на те, що розрахунок величини пайового внеску йому не направлявся, сторонами не узгоджувався, судом не розглядався, що свідчить про неузгодженість розміру внеску на пайову участь у розвитку інфраструктури селища Ворзель, є безпідставним, оскільки у наданому Ворзельською селищною радою проекті договору сума пайового внеску зазначена у розмірі 897 710 грн. 72 коп. Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року встановлено величину пайового внеску у розмірі 88 748 грн. 36 коп. Таким чином, розрахунок величини пайового внеску було встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на те, що позивач за первісним позовом, самостійно та безпідставно змінив платіжні реквізити, на які просить стягнути кошти зі скаржника, є безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи зміна платіжних реквізитів відбулася у зв`язку з реорганізацією Ворзельської селищної ради шляхом приєднання до Бучанської міської ради.

Посилання скаржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на порушення позивачем строку позовної давності, є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

З матеріалів справи вбачається, що факт укладення між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17, яке постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року залишено без змін, а з даною позовною заявою про стягнення коштів за вищевказаним договором, позивач звернувся у жовтні 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 925/756/19 щодо строків позовної давності є безпідставним, оскільки в даному випадку предметом первісного позову є стягнення заборгованості, а не визнання укладеним договору, що було предметом позову по вищевказаній справі.

Посилання скаржника ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_2 не отримував її згоди на укладення договору про пайову участь, як на підставу для визнання його недійсним, є безпідставним, оскільки в даному випадку факт укладення договору, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а відтак, є обов`язковим до виконання.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Соколова

О. В. Шахова