Справа №345/2361/21
Провадження № 2/345/788/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2021 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Шмігель І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.12.2017 між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту серії 214-02 №017/004/170000973, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

10.03.2018 приблизно 14.05 год. в м. Калуш по вул. Дзвонарська, мала місце ДТП за участю автомобіля «Peugeot», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортному засобу марки «Mitsubishi» завдано механічних ушкоджень, загальна вартість відновлювального ремонту склала 26 822, 28 грн.

05.04.2018 ПрАТ «УПСК» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 22351,90 грн., а також, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахана у ПрАТ «Княжна Вієнна Іншуранс Груп», то ПрАТ «УПСК» звернулось до даного товариства з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

ПрАТ «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» відшкодувало ПрАТ «УПСК» 13928,61 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 8423,29 грн.

01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі і за договором №017/004/170000973 від 20.12.2017.

На підставі наведеного, вважаючи, що різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлюваного ремонту) та страховим відшкодуванням має бути сплачена відповідачем, а до позивача перейшло право вимоги щодо її стягнення, ФОП ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 8 423,29 грн., а також судові витрати по справі 908 грн. судового збору та 3 500 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 16.06.2021 відкрито проведення у справі, вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

30.06.2021 від ОСОБА_2 на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. На думку відповідача, оскільки розмір завданої ним шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, боржником у межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди, а тому позов пред`явлено до неналежного відповідача, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі 760/15471/15-ц.

Також, відповідач вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду, так як ДТП мало місце 10.03.2018, ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 05.04.2018, а позивач звернувся до суду лише 08.06.2021.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просить суд розгляд справи провести у його відсутності та відмовити ФОП ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, а у разі якщо суд прийде до висновку про під ставність позову, то просить застосувати позовну давність.

15.07.2021 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що у страховика відповідача не виник обов`язок з відшкодування різниці у вигляді фізичного зносу, а тому така різниця має бути сплачена безпосередньо відповідачем. В даному випадку ОСОБА_1 посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц.

Також, позивач стверджує, що поштовим відправленням з відміткою про дату засвідчення відправлення листа засобами поштового зв`язку «УКРПОШТА» підтверджується факт звернення ним до суду 01.04.2021, а тому строк звернення до суду із позовом не пропущено.

Ознайомившись із відповіддю на відзив, ОСОБА_2 10.08.2021 подав суду письмове заперечення на нього, в якому звертає увагу суду на те, що ФОП не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі послуги надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Водночас, на думку відповідача, ані позивачем, ФОП ОСОБА_1 , ані його представником, адвокатом Самойленко П.М. не доведено належним чином підстави позову, а саме, наявність законних підстав для переходи права регресної вимоги від страхової компанії до позивача, ФОП ОСОБА_1 та набуття ним статусу страховика.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 вважає, що ФОП ОСОБА_1 не є юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація) і не може мати статус страховика, а тому вимоги ФОП ОСОБА_1 про те, що на підставі договору відступлення права вимоги він набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з відповідача в порядку регресу, не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Сторони у судове засідання не з`явились, а тому суд приймає рішення на підставі наданих йому матеріалів.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 10.03.2018 приблизно 14.05 год. в м. Калуш по вул. Дзвонарська, мала місце ДТП за участю автомобіля «Peugeot», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно акту огляду транспортного засобу - «Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_1 було завдано механічних пошкоджень (а.с. 16).

Як вбачається із ремонтної калькуляції від 16.03.2018, вартість ремонту вказаного автомобіля становить 22 351, 90 грн. без ПДВ (а.с. 17-18).

Оскільки цивільно-страхова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «УПСК» (а.с. 12), то на підставі заяви останнього від 03.04.2018 (а.с. 14), товариство виплатило йому 05.04.2018 страхове відшкодування в розмірі 22 351, 90 грн. (а.с. 21).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Княжна Вієнна Іншуранс Груп», а тому останнє відшкодувало ПрАТ «УПСК» в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 13 928,61 грн. (а.с. 19).

Із наведеного вбачається, що різниця між розміром шкоди та фактичним страховим відшкодуванням в порядку регресу становить 8 423, 29 грн.

01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування (а.с. 7-9).

Згідно додатку №1 до даного договору, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків виплаченого страхового відшкодування по договору серії 214-2 №017/004/170000973 від 20.12.2017 страхувальника ОСОБА_3 (а.с. 10-11).

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 3 ст.512 ЦК України встановлено. що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 року (справа № 465/646/11) наголосила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 984 ЦК України, страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом.

За положеннями пункту 1.2 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, зокрема, є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти).

Відповідно до п."г" п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

В силу наведених положень фізична особа-підприємець не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі послуги надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Судом встановлено, що за договором про відступлення права вимоги від 1 жовтня 2020 року відбулася заміна кредитора за укладеними договорами страхування, а саме Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", який є юридичною особою, спеціально створеною для здійснення страхової діяльності та такою, що одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , який в силу Закону не є страховиком та не може надавати страхові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги в даному випадку суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 979 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик - юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у кредитних зобов`язаннях щодо заміни кредитодавця, яким може бути банк або інша фінансова установа, до яких в силу закону не відноситься фізична особа (справа № 909/968/16).

Проте, ані позивачем, ФОП ОСОБА_1 , ані його представником, адвокатом Самойленко П.М. не доведено належним чином підстави позову, а саме, наявність законних підстав для переходи права регресної вимоги від страхової компанії до позивача, ФОП ОСОБА_1 та набуття ним статусу страховика.

Так, Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі №521/10891/15 (провадження №61-26689св18) дійшов висновку про те, що «на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це випливає із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес статтею 1191 ЦК України.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №910/2603/17 (провадження №12-134гс18)».

Верховний Суд у постанові від 24 березня 2021 року у справі №523/3212/19 (провадження №61-12680св20) зробив такий правової висновок: «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої».

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, роз`яснення Верховного Суду України, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, суд вважає, що ФОП ОСОБА_1 не є юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація) і не може мати статус страховика, отже вимоги ФОП ОСОБА_1 про те, що на підставі договору відступлення права вимоги він набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з ОСОБА_2 в порядку регресу, не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 89, 258-259, 263-265, 280-282, 273 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регрессу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя