"30" серпня 2021 р. Справа № 363/2875/21
УХВАЛА

30 серпня 2021 року суддя Вишгородський районний суд Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Долина Девелопмент» про визнання договору недійсним,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з цим позовом на обґрунтування якого зазначив, що сторони перебували в шлюбі з 05 червня 2016 року по 28 листопада 2018 року, за період якого відповідачка за кошти сімейного бюджету без письмової згоди позивача придбала земельну ділянку площею 0,0119 га, кадастровий номер: :33:021:0318 та два садових будинки з надвірними побудовами, загальною площею 345,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідачка уклала правочин щодо цінного майна без його згоди порушує питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року земельної ділянки площею 0,0119 га, кадастровий номер: :33:021:0318, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, Садівницьке товариство «Лебедівка», посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною, зареєстровано в реєстрі за №3079.

В поданій заяві про забезпечення позову представник позивача просив накласти арешт та заборонити вчиняти правочини щодо його передачі в оренду (користування) нерухомого майна, а саме земельну ділянку, площею 0,0119 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, «Лебедівка» садівницьке товариство, кадастровий номер: :33:021:0318 та два садових будинки з надвірними побудовами, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 345,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що не дивлячись на те, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року на вказане майно вже накладено арешт в рамках розгляду цивільної справи №755/16831/19, відповідачка не полишає спроб здати спірне майно в довгострокову оренду третім особам, що, у разі задоволення поданого позову, потягне для позивача необхідність вжиття додаткових заходів та витрат коштів для поновлення своїх прав, зокрема оспорювання договорів оренди, виселення орендарів тощо.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Встановлено, що згідно з інформації з Державногореєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки, площею 0,0119 га, кадастровий номер: :33:021:0318 та двох садових будинків з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, перебуваючи у шлюбі сторони уклали шлюбний договір від 30 вересня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу за реєстровим № 113, згідно п. 2.2 якого сторони домовилися, що після набрання чинності цього договору на усе майно, набуте подружжям за час шлюбу, встановлюється правовий режим особистої приватної власності того з подружжя, ким це майно буде отримане або на чиє ім`я воно буде зареєстроване чи оформлене, як за час шлюбу, так і у випадку його розірвання.

Пунктом 2.3 шлюбного договору визначено, що подружжя домовилися, за взаємною згодою, що на майно, придбане чоловіком або дружиною після підписання цього договору, не поширюється положення ст. 60 Сімейного кодексу, та домовилися, що особистою приватною власністю кожного із подружжя є:

а) майно (тому числі грошові кошти), набуте чоловіком або дружиною до шлюбу.

б) майно (в тому числі грошові кошти), набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу після підписання цього договору.

в) дохід, що приноситимуть речі, котрі віднесено цим договором до особистої приватної власності.

г) майно (в тому числі грошові кошти), набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування.

Вимогами ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 4, 6, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вбачається, що позовні вимоги стосуються визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки 24.12.2013 року, а порушене право позивача полягає в протиправному розпорядженні грошовими коштами сімейного бюджету в розмірі 3295000 грн.

Нерухоме майно (земельна ділянка і два садові будинки), відносно яких позивач просить застосувати забезпечення позову, не стосується предмету позовних вимог.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності між сторонами спору саме щодо права власності на вказане нерухоме майно.

Заявником не обґрунтовано співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та не зазначено, яким чином застосування заходів забезпечення позову відносно вказаного нерухомого майна, забезпечить виконання можливого рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Беручи до уваги викладене, а також характер правовідносин сторін, підстави й предмет позову, межі заявлених позивачем вимог, вагомість поданих доказів, а також те, що накладення арешту на нерухоме майно, яке є власністю відповідачки тягне за собою ризик спричинення їй збитків і такий захід забезпечення позову не може вважатися співмірним із заявленими вимогами, та з огляду на обсяг висунутих позовних вимог, підстав для забезпечення позову, з викладених у заяві мотивів, суд не вбачає

За таких обставин та з огляду на зміст позову та його обґрунтованість, достатніх підстав для накладення арешту в цій справі суд не вбачає.

Таким чином подана заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя