П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/6713/20

Номер провадження 22-ц/824/10737/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 32 260 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 50 000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06 серпня 2019 року, автомобілю, яким керував позивач та який належить на праві власності ОСОБА_3 , були спричинені механічні пошкодження, а позивачу, тілесні ушкодження.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначає, що оскільки автомобіль, яким він керував, належить на праві власності ОСОБА_3 , позивач був змушений компенсувати власниці транспортного засобу матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 32 260 грн.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року (а.с. 103-104) залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року (а.с. 115-122) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» про відшкодування шкоди в порядку регресу, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 11 червня 2021 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобілю яким керував позивач були завдані механічні пошкодження, а позивачу, тілесні ушкодження.

Станом на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, позивач перебував у трудових відносинах із ОСОБА_3 , якій на праві власності належить вищевказаний автомобіль.

Згідно рахунку-фактури № СЧ-0000001 від 13 березня 2020 року, загальна вартість відновлювальних робіт становить 32 260 грн., які були сплачені позивачем власнику пошкодженого автомобіля.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року винним у вчиненні вищевказаної ДТП визнано ОСОБА_2 .

Таким чином, на думку скаржника, останній має право на отримання коштів у сумі 32 260 грн., що були сплачені ним на користь ОСОБА_3 .

Скаржник зазначає, що він, як потерпілий, має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач чи власник автомобіля, якому було завдано шкоду, попередньо не звернулися до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06 серпня 2019 року за участі автомобілів «МАН» н/з НОМЕР_1 та «Фольксваген» н/з НОМЕР_2 (а.с. 37).

Згідно рахунку-фактури № СЧ-0000001 від 13 березня 2020 року, вартість робіт та запчастин (матеріалів) для здійснення ремонту автомобіля «Фольксваген» н/з НОМЕР_2 становить 32 260 грн. (а.с. 38).

14 березня 2020 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 32 260 грн. в якості компенсації за проведення ремонтних робіт автомобіля «Фольксваген» н/з НОМЕР_2 (а.с. 39).

07 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Транспортна компанія «САТ» із вимогою-пропозицією про мирне врегулювання спору у позасудовому порядку та відшкодувати останньому витрати у сумі 32 260 грн., які були сплачені власнику автомобіля «Фольксваген» н/з НОМЕР_2 згідно рахунку-фактури № СЧ-0000001 від 13 березня 2020 року та завдану ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10 000 грн. (а.с. 36).

У відповідь на вказану вимогу-пропозицію ОСОБА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» було повідомлено про те, що між ТОВ «ТК «САТ» та ПрАТ «АСК «ІНГО України» укладено поліс АО/0471743 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 квітня 2019 року щодо автомобіля МАН, н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим запропоновано з питань відшкодування шкоди звертатися до ПрАТ «АСК «ІНГО України» (а.с. 56).

Як вбачається із полісу № АО/0471743 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 квітня 2019 року, укладеного між ТОВ «Транспортна компанія «САТ» та ПрАТ «АСК «Інго Україна», автомобіль «МАН», н.з. НОМЕР_1 забезпечений зазначеним полісом до 24 квітня 2020 року. Виплата страхової суми за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., розмір франшизи 0 грн. (а.с. 73).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З вказаного вбачається, що відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 06 серпня 2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Фольксваген» н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 та автомобіля «МАН» н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який належить на праві власності ТОВ «ТК «САТ», винним у вчиненні якої визнано ОСОБА_2 .

Як вбачається з полісу № АО/0471743 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 квітня 2019 року, відповідальність ТОВ «ТК «САТ» за заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю транспортного засобу «МАН» н/з НОМЕР_1 , застраховано в ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Таким чином, на ПрАТ «АСК «Інго Україна» покладається обов`язок по здійсненню виплати страхового відшкодування у межах страхової суми зазначеної у полісі № АО/0471743 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 квітня 2019 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується скаржником, останній не звертався до страховика відповідача із вимогою про відшкодування шкоди, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальних збитків у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, є передчасними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Посилання скаржника на те, що він, як потерпілий, має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, є помилковим, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). З вказаного вбачається, що обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається саме на страховика.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У апеляційній скарзі скаржником порушено питання про стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, оскільки колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, вимоги щодо стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

О. В. Шахова