Справа № 452/3423/19 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/414/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника військової частини НОМЕР_1 Васьківа А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 267457.97 грн. в порядку регресу.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Самбірським управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області здійснено безспірне списання коштів з рахунку № НОМЕР_2 , що належить В/Ч НОМЕР_1 на виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області № 373/2316/17 від 21 травня 2019 року про стягнення з В/Ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 267 457,97 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1500 грн. витрат на залучення експерта та 2452,80 грн. судових витрат. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2018 року у справі № 373/2316/17 встановлено, що 09 липня 2016 року о 21 год. 30 хв. на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 43101 (ТДА-2К)», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч в напрямку с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_3 , та допустив зіткнення з вказаним автомобілем. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року. Зазначає, що на час дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що військовою частиною відшкодовано шкоду, яка була завдана військовослужбовцем В/Ч НОМЕР_1 під час виконання ним службових обов`язків, а тому у В/Ч НОМЕР_1 виникло право подання регресного позову. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 271 410,77 грн.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року позов військової частини НОМЕР_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 271 410,77 грн. шкоди завданої державі.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт покликається на те, що несе відповідальність перед позивачем на підставі та в порядку, передбаченому Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради від 23.06.1995 року № 243/95-ВР, яке розділяє окремо повну матеріальну відповідальність за навмисну шкоду та обмежену матеріальну відповідальність за шкоду, завдану із необережності. Зазначає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися норми цивільного законодавства, оскільки підлягає застосуванню саме трудове законодавство, інститутом якого є матеріальна відповідальність, а також підстави, обсяг та порядок її застосування. Стверджує про те, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, тому відшкодування на користь позивача може бути здійснено лише в межах його одного середнього місячного заробітку. Вважає, що не підпадає під категорію осіб, з якими дозволено укладати в письмовій формі договір про повну матеріальну відповідальність, а тому сам договір про повну матеріальну відповідальність № 34 від 04.01.2016 року, є недійним. Апелянт вважає, шо військова служба є публічною службою, тому даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, зокрема і питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника В/Ч НОМЕР_1 Васьків Я.Я. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частина 1 ст.16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частина 1 ст. 19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. п. 1-4 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чти окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5)встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6)прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією України та Законами України.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно правовий спір спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних, політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2017 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Зі змісту постанови вбачається, що 09 липня 2016 року, о 21 годині 30 хвилин на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 43101 (ТДА-2К)», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить в/ч НОМЕР_1 (м. Самбір Львівської області), перед поворотом ліворуч в напрямку с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_3 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, ДТП сталася у зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 .
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2019 року по справі № 373/2316/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2019 року, частково задоволено позов ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_1 ,про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнуто з В/Ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 267 457 (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят сім) грн. 97 коп. матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на залучення експерта; 2452 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 80 коп. судових витрат.
Як вбачається із повідомлення Самбірського управління державної казначейської служби, 27.08.2019 року, 05 і 11.09.2019 року Управління казначейства здійснило безспірне списання коштів на виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.05.2019 року по справі №373/2316/17 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 267 457,97 грн. (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 97 копійок) матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на залучення експерта, 2452,80 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 80 копійок) судових витрат, з реєстраційного рахунку № НОМЕР_2 , що належить військовій частині НОМЕР_1 .
Встановлено, що ОСОБА_1 завдав майнової шкоди, перебуваючи на військовій службі, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі В/Ч НОМЕР_1 у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.
Тобто, спір пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу відповідача, що перебуває на військовій службі, від моменту його прийняття на військову служби, зокрема й питаннями відповідальності за шкоду, спричинену під час проходження військової служби.
На думку колегії суддів цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такий, що пов`язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, перебуває на військовій службі, від моменту прийняття його на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.
Пункт 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч.1 ст. 377 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 255, п. 4 ст. 374, ст.ст. 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу закрити.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 19.08.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.