Справа № 552/2991/21
Провадження № 2/552/1277/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2021 Київський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Горошко О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про захист прав споживача та визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» про захист прав споживача, у якому просила суд визнати недійсним договір № 13-50129 від 20 квітня 2021 року, укладений нею та ТОВ «Українські фінансові операції».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 квітня 2021 року між сторонами було укладено договір № 13-50129, відповідно до якого нею отримано кредит у розмірі 5000 грн.

Позивач зазначає, що при укладенні вказаного кредитного договору були порушені її права як споживача згідно норм Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», що полягає у ненаданні їй інформації, яка стосується суті та умов наданих кредитором фінансових послуг, умови укладеного договору є несправедливими, договір суперечить закону в частині подвійної відповідальності за невиконання зобов`язань, порушенні вимог щодо обробки її персональних даних.

Тому позивач просила суд визнати недійсним договір № 13-50129 від 20 квітня 2021 року, укладений нею та ТОВ «Українські фінансові операції».

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2021 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів, у відповідача витребувано договір № 13-50129 від 20 квітня 2021 року та документи, що підтверджують отримання ОСОБА_1 інформаційного листа щодо сукупної вартості кредитних зобов`язань відносно кредитного договору № 13-50129 від 20 квітня 2021 року.

Відповідачем ухвала суду виконана, витребувані докази суду надані.

Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався.

Надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив.

Зазначив, що під час укладення 20 квітня 2021 року з позивачем кредитного договору № 13-50129 всі вимоги закону були дотримані.

Перед укладенням договору позивач одержала всю необхідну інформацію щодо кредиту та умов його надання.

Після погодження умов надання кредиту позивач, ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), а потім уклав з Товариством Кредитний договір.

Згідно умов Кредитного договору позивач отримав від відповідача 5 000,00 грн. Строк, на який надається кредит - 15 календарних днів. Плата за користування кредитом у вигляді процентів протягом Строку користування кредитом є фіксованою та складає 2,00% в день.

У встановлений строк позивач свої зобов`язання перед відповідачем щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, в зв`язку з чим у позивача виникла заборгованість перед відповідачем.

При укладенні договору сторонами дотримані всі вимоги закону. Підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Тому відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не подавали.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 квітня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Українські фінансові операції» укладено кредитний договір № 13-50129 (надалі в тексті рішення кредитний договір), за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. строком на 15 календарних днів, дата повернення кредиту 04 травня 2021 року, процентна ставка є фіксованою та складає 2% в день, сума нарахованих процентів 1500,00 грн., загальна вартість кредиту для позичальника 6500 грн., мета одержання кредиту для власних потреб.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно норми ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ТОВ «Українські фінансові операції» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №867 від 26 січня 2017 року, виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 червня 2017 року №2729 ТОВ «Українські фінансові операції» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу.

Таким чином судом встановлено, що відповідач ТОВ «Українські фінансові операції» має право на укладення кредитних договорів та надання коштів і кредит.

З цих підстав суд відхиляє доводи позивача щодо укладення договору позики (займу), а не кредитного договору.

За приписами частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

До відносин споживчого кредитування Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно частин 1, 2 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Положеннями частини 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору;д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Позивач зазначає, що під час укладання кредитного договору були порушенні її права, як споживача, через не ознайомлення з умовами кредитування та усіма ризиками.

Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами, зокрема Паспортом споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма).

За клопотанням позивача на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем надано суду для огляду оригінал вказаного Паспорту споживчого кредиту, що містить підпис споживача ОСОБА_1 про одержання нею 20 квітня 2021 року інформації про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема: тип кредиту кредит, сума / ліміт кредиту - 5000.00 грн., строк кредитування -15 (п`ятнадцять ) календарних днів, мета отримання кредиту - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, спосіб та строк надання кредиту готівкою, на строк визначений договором, процентна ставка, відсотків річних: базова процентна ставка - 2,00 % в день; річна відсоткова ставка - 730,00 %, у разі не сплати позичальником заборгованості до закінчення строку користування кредитом та не продовження строку користування кредитом стандартна процентна ставка - 3,00 % в день протягом 90 календарних днів, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом - 1500,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 6500.00 грн., реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 730,00, пеня відсутня, штрафи відсутні, у разі прострочення Позичальником виконання своїх грошових зобов`язань, за домовленістю сторін, кредитодавець має право нараховувати позичальнику проценти, що нараховуються згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, у розмірі 3,00 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення повернення, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за Кредитом.

Наведеним спростовуються доводи позивача щодо неодержання нею передбаченої законом інформації щодо кредиту.

Визнання недійсними умов договорів, що обмежують чи порушують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно частин 1, 2, пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)».

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків.

Посилання позивача на те, що кредитним договором (пунктом 4.3.) передбачені несправедливі умови договору щодо сплати пені в розмірі 3.0% від простроченої суми за кожен день прострочення, спростовуються вказаним кредитним договором, яким сплата пені та штрафів не передбачена.

Вказана інформація також викладена і у паспорті споживчого кредитування, що підписаний позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Тому умова кредитного договору, укладеного сторонами, передбачена п. 6.3. щодо права кредитодавця у разі прострочення позичальником виконання грошових зобов`язань нарахування йому процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення не є неустойкою (пенею, штрафом), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Посилання позивача на порушення ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за порушення умов договору свого підтвердження також не знайшли.

Як вже зазначав суд, неустойка договором не передбачена.

А нарахування відсотків за користування одержаними в кредит коштами та нарахування відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України не є подвійною відповідальністю за невиконання зобов`язання.

Твердження позивача про порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки відповідач не повідомляв їй про умови та строки обробки її персональних даних, дослідженими судом доказами також не підтверджуються.

У відповідності до Заяви-анкети на отримання кредиту позивач надав згоду кредитодавцю безстроково здійснювати обробку персональних даних, в розумінні Закону України «Про захист персональних даних», в тому числі заносити таку інформацію до баз персональних даних кредитодавця.

Згідно п. 4.1.10 Кредитного договору при укладенні кредитного договору позичальник стверджує, що повідомлений про включення його персональних даних до бази персональних даних, володільцем якої є кредитодавець, мету збору персональних даних, а також про права позичальника - суб`єкта персональних даних, визначених ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Таким чином, підписані позивачем документи містять всі необхідні положення, що вимагаються Законом України «Про захист персональних даних» і підтверджують обізнаність позивача з умовами обробки його персональних даних.

За нормою ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» серед іншого визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідні документи з персональними даними позичальника необхідні для укладення кредитного договору з банківською (фінансовою) установою.

За правилами частин 2, 3, 4 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування», у разі ненадання споживачем документів чи відомостей про себе та свій фінансовий стан, що вимагаються законодавством або внутрішніми документами кредитодавця, кредитодавець має право відмовити такому споживачу в укладенні договору про споживчий кредит. Інформація про споживача, отримана кредитодавцем або кредитним посередником у зв`язку з укладенням, виконанням та припиненням договору про споживчий кредит, може бути передана третім особам без згоди споживача лише у випадках і порядку, передбачених законом. Кредитодавець та кредитний посередник несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом.

Надання позивачем згоди на обробку відповідачем її персональних даних не є підставою для визнання договору недійсним.

Крім того позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем законодавства стосовно використання її персональних даних.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні, до укладення спірного правочину позивач була ознайомлена з умовами кредитування, позивач погодилась на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства.

Отже, позов не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір позивачем в дохід держави не сплачувався та судових витрат у даній справі учасниками судового розгляду не заявлялось.

Судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про захист прав споживача та визнання недійсним договору відмовити повністю.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 313, .

Повне судове рішення виготовлено 28 серпня 2021 року.

Головуючий О.А.Самсонова