Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1163/20 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В.
Категорія 21 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

за участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №275/1163/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог - Головне управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення пасіки, облаштування паркану між земельними ділянками, стягнення моральної та матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Миколайчук П.В. у смтБрусилів

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заподіяну позивачці та її дочці моральну шкоду в розмірі 50 000 грн; стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в сумі 88,50 грн; зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення пасіки на відстань не менше, ніж це встановлено державою згідно встановлених санітарних норм та «Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєння бджіл», затвердженої Наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30 січня 2001 № 9 та зобов`язати встановити огорожу між земельними ділянками позивача та відповідача згідно встановлених державою санітарних норм.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона разом з сім`єю проживає в будинку АДРЕСА_1 та має неповнолітню доньку-інваліда ОСОБА_3 , 2003 року народження. Поруч з домоволодінням ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 , який на території свого подвір`я тривалий час утримує пасіку. Однак, при утриманні пасіки відповідач не дотримується санітарних норм, в зв`язку з чим бджоли залітають на подвір`я позивачки та кусають неповнолітню доньку-інваліда, з приводу чого виникає потреба в лікуванні. В добровільному порядку відповідач не бажає привести пасіку у відповідність до санітарних вимог, хоча на цьому йому наголошували при обстеженні відповідні служби, однак ОСОБА_2 лише переніс частину вуликів далі від забору. Позивач вказує, що в зв`язку з зазначеними діями відповідача, вона не може залишити на подвір`ї доньку-інваліда, крім того, бездіяльність відповідача разом з заподіяними укусами бджіл, завдає матеріальної та моральної шкоди позивачу та її доньці.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року узадоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення неповно встановлено обставини справи та безпідставно зазначено, що позивачем не було доведено факт утримання пасіки відповідачем впритул до межі з домоволодінням, в якому вона з донькою проживає та не надано висновків експертів з цього приводу. Також, суд не надав уваги поясненням свідків з приводу розташування вуликів саме біля межі домоволодіння, оскільки вони надані особами, які перебувають в дружніх з позивачем відносинах та нібито спростовуються іншими доказами. Апелянт зазначає, що суд безпідставно зазначив, що пасіка відповідача розміщена саме на ділянці для ведення особистого селянського господарства, а не впритул до домоволодіння позивача на присадибній ділянці. Скаржник стверджує, що вказане спростовується доданими нею фотознімками, на яких місце пасіки зафіксовано на відстані від ділянки позивача та частково огороджене. Також, позивач вважає, що судом проігноровано вимоги ч.1 ст. 405 ЦК України, згідно якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, та безпідставно зазначено, що позивач не є власником ділянки суміжної з ділянкою відповідача, а її чоловік, як власник ділянки з самостійними вимогами до суду не звертався. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції взяв до уваги тільки доводи відповідача, які фактично не підтверджені належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач ОСОБА_1 та представник третьої особи надіслали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 та є матір`ю ОСОБА_3 (а.с.5-7,70).

Відповідно до довідки та акту огляду МСЕК, донька позивача ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю з дитинства, яка встановлена з 11 лютого 2021 року безстроково та потребує стороннього догляду (а.с.87).

Згідно договору дарування від 16 жовтня 2000 року, ОСОБА_4 (чоловік позивача) є власником будинку по АДРЕСА_1 (а.с.19).

Також ОСОБА_4 є власником двох земельних ділянок , площею 0,2257 га - для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,15 га - для обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями державних актів від 05 травня 2005 року. Згідно планів вказаних земельних ділянок вбачається, що їх східна сторона межує з ділянками гр. ОСОБА_5 (а.с.20, 22).

Як вбачається з копій державних актів від 09 червня 2011, ОСОБА_2 придбав дві земельні ділянки, належні ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , площею 0,1457 га - для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,15 га - для обслуговування житлового будинку. В планах ділянок, їх західна сторона межує з ділянками гр. ОСОБА_7 (а.с.24,25, 48, 49).

Згідно листа № 3713 від 25.06.2019, ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області вбачається, що територія пасіки гр. ОСОБА_2 огороджена сіткою, висотою 1,2 метри, що є порушенням відповідної інструкції, власника зобов`язано огородити парканом, заввишки не менше 2,5 метри в термін 14 днів (а.с.12,16).

З наданих позивачем заяв від 04 березня 2020 року та 01 червня 2020 року вбачається, що остання зверталась до ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області та Брусилівської селищної ради зі скаргами на неналежне утримання пасіки відповідачем, невиконання ним санітарних вимог до пасіки (а.с.15,17).

Листом № 101 від 18 червня 2020 року, Брусилівська селищна рада повідомила ОСОБА_1 , що за результатами здійсненого обстеження території по АДРЕСА_2 комісією було встановлено, що ОСОБА_2 частково виконав надані раніше рекомендації та переніс пасіку на відстань 35 метрів від межі та встановив паркан, висотою 2,5 метри з однієї сторони (а.с.10).

Листом від 02 липня 2020 року, ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області на звернення позивача повідомило, що згідно з обстеженням встановлено, що пасіка переміщена на відстань близько 40-45 метрів від межі, територія пасіки частково огороджена парканом, а частково - сіткою, власника пасіки зобов`язано облаштувати пасіку згідно вимог законодавства, а саме - по межі з сусідкою огородити територію парканом, висотою 2,5 метри (а.с.18),

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 19 червня 2020 року, складеного відповідною комісією з участю представників РУ ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області, органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів в ході обстеження було встановлено, що пасіка відповідача переміщена на відстань близько 40-45 метрів, територія пасіки частково огороджена парканом висотою 2,5 м, а частково сіткою висотою 1,2 м, ветеринарний паспорт відповідач не пред`явив. Зобов`язано ОСОБА_2 облаштувати пасіку відповідно вимог чинного законодавства - по довжині облаштування двору огородити територію пасіки парканом, висотою не менше 2,5 м (а с.61).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Згідно зі статтею 293 ЦК України фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання тощо.

Відповідно до статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 ЗК України).

Стаття 104 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» передбачено обов`язки громадян, які пов`язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов`язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян.

Статтями 11, 12 Закону України «Про бджільництво» встановлено, що право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про бджільництво» фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил.

Статтею 13 Закону України «Про бджільництво» передбачено, що з метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Форма паспорта і порядок його видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Розділом 1 «Вимоги щодо розміщення та облаштування пасік» Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30 січня 2001 року № 9, визначено, що територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну гадану бджолину сім`ю потрібно 30-35 кв.м, залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл.

Установивши відсутність порушень відповідачем умов щодо розміщення і утримання пасіки, зокрема, що пасіка відповідача переміщена на відстань близько 40-45 метрів від межі, територія пасіки частково огороджена парканом висотою 2,5 м, а частково сіткою висотою 1,2 м, дана пасіка розташована на земельній ділянці відповідача для ведення особистого селянського господарства, тобто не на подвір`ї будинку, а також з урахуванням того, що сам по собі факт утримання пасіки відповідачем не є порушенням права позивача та її дочки на безпечні й здорові умови проживання та користування земельною ділянкою і будинком, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком шляхом перенесення відповідачем влаштованої ним пасіки на відстань не менше, ніж це встановлено державними санітарними нормами та зобов`язання останнього встановити огорожу між земельними ділянками позивача та відповідача згідно встановлених державою санітарних норм.

Норми закону України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30 січня 2001 року № 9, а також «Порядку видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки» та «Порядку реєстрації пасік», затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Української академії аграрних наук від 20 вересня 2000 року № 184/82, не містять обмежень у відстані розміщення пасіки від жилих будівель та заборони її розташування на присадибних ділянках. Крім того, вимоги щодо встановлення огорожі заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл, стосуються лише того випадку, якщо пасіку розміщують саме на присадибній ділянці (подвір`ї). Разом з тим, з наданих сторонами доказів сідлує, що пасіка відвідача розташована на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом 2 Додатку № 5 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом міністерства охорони здоров`я від 19 червня 1996 року № 173, обумовлено, що розмір санітарно-захисної зони від бджільницьких підприємств до житлової забудови встановлений у 300 метрів.

Разом з тим, ці вимоги не можуть поширюватись на індивідуальну пасіку відповідача, оскільки влаштована ним пасіка не є бджільницьким підприємством. Вказані норми визначають розміри санітарно-захисних зон від сільськогосподарських підприємств до житлової забудови та прирівняних до них об`єктів й не стосуються пасік громадян, розміщених на їх власних земельних ділянках, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1166, 1167 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті .

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи (п.1,2,4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також позивачем під час розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами факт завдання їй та її дочці моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою та розміщенням і утриманням пасіки відповідачем і неправомірності дій останнього.

Отже, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, дійшов обґрунтованого висновку, що за наведених у цьому позові мотивів відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будинком шляхом перенесення відповідачем влаштованої пасіки, зобов`язання встановити огорожу між земельними ділянками позивача та відповідача, а також для відшкодування моральної та майнової шкоди.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що позивач не є власником будинку та земельних ділянок, які межують з домоволодінням відповідача, а тому не має право на звернення до суду з даним позовом є помилковим, оскільки позивач, будучи членом сім`ї власника є користувачем будинку та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим даний висновок суду не призвів до ухвалення у справі незаконного рішення та не є підставою для його скасування.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин у тому контексті, який на думку позивача свідчить про порушення її прав та наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2021 року.

Головуючий Судді