ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/845/21 Справа № 203/887/20 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 31.03.2008 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DNHDGB. Згідно даного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 62 400 доларів США у термін до 31.03.2028 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за договором №DNHDGB між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 62400 доларів США. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 10.02.2020 року має заборгованість - 384897,07 доларів США, котра складається з наступного: 51982,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 66071,75 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4928,16 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 261914,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Так як законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, заборгованість до стягнення становить 5477,07 доларів США, котра складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 25.12.2018 року по 10.02.2020 року.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 5477, 07 доларів США, що за курсом 24,53 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.02.2020 року складає 134352, 53 грн станом на 10.02.2020 року за кредитним договором № DNHDGB від 31.03.2008 року, котра складається з наступного: 5477, 07 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.12.2018 року по 10.02.2020 року; та стягнути солідарно судові витрати.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - залишено без задоволення.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у сумі 14 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNHDGB, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 62400 доларів США, на строк з 31.03.2008 року по 31.03.2028 року, зі сплатою відсотків у розмірі 1,04 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми даного кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період оплати, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Встановлено, що відповідно до договору поруки № DNHDGB/2 від 31.03.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , поручитель надає поруку перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 31.03.2008 року № DNHDGB, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 62400 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної лінії в сумі 52000 доларів США на купівлю житлової нерухомості, а також у розмірі 10400 доларів США на сплату страхових платежів, у строк до 31.03.2028 року; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,04 % за місяць у період сплати з «25» по «30» число кожного місяця; щомісячного надання грошових коштів (щомісячний платіж) у період сплати сумою не менш 632,58 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією; сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів; сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту; сплати пені у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків .

Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGB від 31.03.2008 року в сумі 148355,87 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.01.2014 року складає 1185363,44 грн, з яких: 417213 грн 27 коп - заборгованість за кредитом, 263583 грн 30 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом, 19009 грн 99 коп - заборгованість по комісії за користування кредитом, 428872 грн 99 коп - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 250 грн 00 коп - штраф (фіксована частина), 56434 грн 00 коп - штраф, звернути стягнення на квартиру загальною площею 44,72 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» право укласти від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, за ціною не нижче 328250 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Із даного до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №DNHDGB від 31.03.2008 року встановлено, що станом на 10.02.2020 року, заборгованість по ньому складає 384897,07 доларів США, яка в свою чергу складається з наступного: 51982,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тіломкредиту); 66071,75 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4928,16 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 261914,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Встановлено, що позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 5477, 07 доларів США, що за курсом 24,53 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.02.2020 року складає 134352, 53 грн станом на 10.02.2020 року за кредитним договором № DNHDGB від 31.03.2008 року, котра складається з наступного: 5477, 07 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.12.2018 року по 10.02.2020 року.

Суд встановив, що АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2014 року до суду з позовом, яким просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 148355, 87 доларів США звернути стягнення на майнові права на квартиру загальною площею 44,72 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2014 року, встановлено, що до настання обумовленої договором остаточної дати повернення кредиту 31 березня 2028 року, кредитор використав право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що банк не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом на підставі ст. ст. 599,631 ЦК України, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом; банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Тому, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк.

Крім того, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та зауважує, що банк не мав права на підставі ст.ст. 599, 631 ЦК України нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки у зв`язку зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Дійсно, нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до ст. 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Тому, висновок суду першої інстанції з приводу того, що у даних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання є законним та обгрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Доводи апелянта з приводу того, що судом першої інстанції не зроблено свого розрахунку заборгованості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обов`язок доказування обставин, на підставі яких особа звернулась із позовом, покладається саме на позивача.

Банк в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що відповідачем не доведено справедливість витрат, котрі понесені ним на правову допомогу, однак колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки, відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, стягнуті рішенням суду першої інстанції судові витрати є документально підтверджені та доведені, тому вказані доводи спростовуються наявними в матеріалах даної цивільної справи доказами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова