УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Рибак М.А., вивчивши матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фенс Технолоджи» до товариства з обмеженою відповідальністю «Аримком-Україна», ОСОБА_1 про припинення порушення прав інтелектуальної власності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, вважаю за необхідне повернути позовну заяву з наступних підстав.

Позивач у позовній заяві ставить вимоги до ТОВ «Аримком-Україна» та ОСОБА_1 щодо припинення порушення прав інтелектуальної власності на корисну модель.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 20 ГПК України, Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: 1) справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування; 2) справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов`язані з ними законні інтереси; 3) справи про визнання торговельної марки добре відомою; 4) справи у спорах щодо прав автора та суміжних прав, в тому числі спорах щодо колективного управління майновими правами автора та суміжними правами; 5) справи у спорах щодо укладання, зміни, розірвання і виконання договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, комерційної концесії; 6) справи у спорах, які виникають із відносин, пов`язаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.

Згідно із п. 16 ч. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.. 20 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, позивач у своїй позовній заяві фактично об`єднав вимоги до юридичної особи, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства та вимоги до фізичної особи, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України крім цього, заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Згідно із ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 199/6042/19, зазначено, що наведені обставини свідчать про те, що позивачем об`єднані позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства. Крім того, щодо цих вимог визначена виключна підсудність різним судам.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності.

Аналогічні процесуальні наслідки об`єднання позивачем вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, передбачені й у чинному ЦПК України.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява повертається якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 188 ЦПК України).

За змістом частин шостої-сьомої статті 188 ЦПКУкраїни суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Таким чином, процесуальним законом на момент відкриття провадження у справі передбачено правові наслідки подання позову з порушенням правил об"єднання вимог - повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Друга судова палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду в своїй ухвалі від 01 квітня 2021 року зазначила, що інститут повернення позовної заяви позивачу передбачений для усунення недоліків позовної заяви і таке повернення не позбавляє позивача права на повторне звернення до цивільного суду в порядку, встановленому законом після усунення недоліків. Разом з тим, подання позовної заяви, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, наслідком чого є неможливість повторного звернення позивача з тією самою позовною заявою до суду цивільної юрисдикції.

Тому суд вважає, що позовну звяву слід повернути позивачеві.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 186 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фенс Технолоджи» до товариства з обмеженою відповідальністю «Аримком-Україна», ОСОБА_1 про припинення порушення прав інтелектуальної власності та зобов`язання вчинити дії - повернути.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК