11 серпня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Романенко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що вселився у квартиру АДРЕСА_1 , наймачем якої був ОСОБА_2 на підставі ордеру №86, виданого рішенням МВК №172 від 25.04.2000 року. Позивач поселився з його згоди у 2003 році, як його дружина і з того часу проживає в квартирі та несе тягар її утримання. В даній квартирі, на час вселення позивача, ніхто, окрім наймача, не проживав та не був зареєстрований. До 2018 року реєстрація місця проживання позивача була по АДРЕСА_2 , хоча фактично позивач проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, ОСОБА_2 . Спадкова справа №63874121 зареєстрована у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводіної І.М. На її запит відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради повідомив, що згідно з відомостями картотеки станом на 29.03.2019 року зареєстровані особи за адресою АДРЕСА_3 відсутні. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради №16-14-3384 від 29.03.2019 року чоловік позивача ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 23.06.2000 року по 29.03.2019 року. Підстава зняття з реєстрації свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Проте, незважаючи на відсутність реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою позивач станом на подачу позову продовжує проживати за вказаною адресою, користуватися цим житлом та сплачує за нього комунальні послуги. Іншого житла в позивача немає і право користування іншим жилим приміщенням вона не зберігає. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати за ним право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 з правом укладення договору найму житлового приміщення.
Ухвалою суду від 27.11.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 11.08.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Надали згоду на ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відзив від відповідача до суду не надходив.
За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що згідно паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 01.12.2005 року Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.04.2006 року.
Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №554044172 від 11.03.2019 року, приватним нотаріусом Воєводиною І.М., після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведено спадкову справу №8/2019.
З інформації, наданої 29.03.2019 року Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб вбачається, що станом на 29.03.2019 року згідно відомостями картотеки, переданої відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зареєстровані особи відсутні разом з померлим на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №16-14-3384 від 29.03.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 23.06.2000 року по 29.03.2019 року.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, яким є житлово-експлуатаційна організація (а в разі її відсутності - відповідне підприємство, установа, організація) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 ЖК Української РСР).
Згідно зі статтею 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
При вирішенні спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен перевірити дотримання встановленого порядку їх вселення, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача й інші обставини, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Не може бути визнано право користування жилим приміщенням за особою, яка зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Звернувшись до суду з вимогою про визнання права користування житловим приміщенням, ОСОБА_1 визначила відповідачем у справі Департамент житлово-комунального господарства Херсонської міської ради.
Пунктом 3 ч.1 ст.14 ЖК України визначено, що виконавчі комітети здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18) і забезпечують його схоронність. Статтею 18 визначено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом в межах, визначених власником.
Виходячи з наведених вище норм, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що Департамент житлово-комунального господарства Херсонської міської радиздійснює управління житловим фондом та у нього наявні відповідні повноваження міської ради. Доказів того, що орган місцевого самоврядування передав повноваження щодо управління житловим фондом міста Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради позивачем на надано. Не підтверджено належними доказами те, що відповідач здійснює облік житлового фонду та управління ним.
Отже, в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які докази на підтвердження повноважень відповідача щодо управління житловим фондом міста, до складу якого входить спірна квартира.
Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що належним відповідачем у даній справі має виступати саме Херсонська міська рада, як розпорядник державного житлового фонду, а не її виконавчий орган.
Відповідно до п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).
Таким чином, враховуючи визначений позивачами склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, а нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.12, 13,76, 81, 89, 158, 259, 263-265, 280-284, 355 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст.355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.І.Майдан