ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/82/21 Номер провадження 22-ц/814/1960/21Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Кузнєцової О.Ю.,

розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Новосанжарського районного суду м. Полтави від 24 червня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Шарової-Айдаєвої О.О. у м. Полтаві із складанням повного тексту рішення 29 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 28.12.2010 року, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 22756,48 грн., що складається з наступного: 18026,77 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 18026,77 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4729,71 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Новосанжарського районного суду м. Полтави від 24 червня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмова обґрунтована тим, щопозивачем не підтверджено належним чином факту продовження строку дії кредитної лінії та перевипуску кредитних карток на підставі кредитного договору від 28.12.2010 року, строк дії картки сплив 31.12.2014 року- суд вважав з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку. Кредитор звернувся до суду з позовом 27 січня 2021 року, тобто поза строком позовної давності,про сплив якої заявлено відповідачем.

Рішення оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», яке в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 грудня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачем була заповнена Анкета - заява позичальника, у якій указано, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

В свою чергу позичальник зобов`язався забезпечити повернення кредиту.

За розрахунками банку станом на 29 грудня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість яка становить 22756,48 грн., що складається з наступного: 18026,77 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 18026,77 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4729,71 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що Банк звернувся до суду з позовом поза строком позовної давності, так як строк дії кредитної картки сплив 31.12.2014 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 грудня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ternns/ як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що саме з даним Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати відсотків та пені, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.рrivatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.12.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків та пені за користування кредитними коштами наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 21 січня 2011 року, оскільки вказана довідка не містить достатніх даних, які б свідчили, що вона є частиною кредитного договору б/н від 28.12.2010 року, оскільки зазначена довідка відноситься до договору SAMDN6026 ( а.с.16).

Разом з тим, укладений між сторонами кредитний договір від 28.12.2010 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості, у ОСОБА_1 перед Банком виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18026,77 грн.(а.с. 12).

Враховуючи вказане, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності.

Так, між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 28.12.2010 року, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яка перевипускалась: 28.12.2010 року, строк дії до 12/14; 02.08.2014, строк дії до 07/18; 16.07.2015, строк дії до 07/18; 13.03.2017, строк дії до 10/20; 29.05.2019, строк дії до 05/23 (а.с. 14).

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Перевипуск карти відповідачем підтверджується банківською випискою по картковому рахунку.

Згідно п.2.2 постанови Національного Банку України від 17 грудня 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Активація перевипущеної карти здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон Клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди/відома Клієнта.

Розділом VІ Постанови Національного Банку України від 05.11.2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Подальше користування карткою, періодичні погашення заборгованості в тому числі після останнього перевипуску карти (29 травня 2019 року) підтверджує, що відповідач знала про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплавом строку виконання.

Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні клієнта (місяць та рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк дії картки відповідає строку дії кредитного договору до останнього дня травня 2023 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 27.01.2021 року до спливу строку позовної давності.

Отже, помилковими є твердження суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять документів на підтвердження факту, що між банком та відповідачем була досягнута домовленість щодо продовження строку саме такої відкритої кредитної лінії після закінчення дії першої картки шляхом перевипуску іншої картки.

Між тим, ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу на підтвердження сплати заборгованості в розмірі заявлених позовних вимог та не скористався своїм правом на спростування розрахунків банку.

Ліміт кредитування - це межі, у яких дозволено користуватися кредитними коштами, та засіб керування певними ризиками сторін. Встановлений кредитний ліміт не є сталою величиною та може змінюватись, як у бік збільшення, так й у бік зменшення, та не є тотожним розміру заборгованості по кредиту, як помилково вважає відповідач.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18026,77 грн., а тому рішення районного суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення зазначеного розміру боргу.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи скасування судового рішення та часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4495,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду м. Полтави від 24 червня 2021 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.12.2010 рокуу розмірі 18026,77 грн. та судові витрати по сплаті 4495,50 грн. судового збору.

Відмовити в задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.08.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. Ю.Кузнєцова