Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2021 Справа №607/9037/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 350/2020 року, після смерті ОСОБА_5 , за заявою дружини померлого - ОСОБА_2 про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині за № 1033 від 11 грудня 2020 року. Після смерті батька ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом в строк, передбачений законодавством шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. 31 березня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №762/02-31, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, після смерті батька - ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує правоналежність майна спадкодавцеві. Крім того, 1/5 частки вказаного вище житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки вона була членом колгоспного двору станом на 01 липня 1990 року.

З урахуванням викладеного, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 2/5 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 62 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_5 на 1/5 частку та на 1/5 частку у майні колгоспного двору).

27 травня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 08 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про день та час розгляду справи, відзиву не подали.

Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, у якому просив розглянути справу без його присутності.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22 жовтня 1982 року, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Грабовець Тернопільського району Тернопільської області, її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 28 серпня 2003 року одружилися ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , прізвище після одруження - ОСОБА_8 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 22 червня 2020 року.

Заповітом від 20 червня 2011 року № 32 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

31 березня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В. Ю. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №762/02-31, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті батька - ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує правоналежність майна спадкодавцеві.

Згідно довідки № 515, виданої 01 грудня 2020 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області померлий ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно перебував на реєстраційному обліку до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті були зареєстровані: ОСОБА_2 1956 р.н. - дружина; ОСОБА_3 , 1979 р.н. - син; ОСОБА_4 , 1981 р.н. - син; ОСОБА_1 , 1982 р.н. - дочка.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який виготовлений 02 березня 2021 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_1 , житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 62 кв.м, житлову площу 35,5 кв.м.

Із довідки № 210, виданої 03 березня 2021 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації вбачається, що вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 227 586 грн.

Згідно Інформаційної довідки № 209 про технічний стан нерухомого майна від 03 березня 2021 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_2 рахується за: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Відповідно до Інформаційної довідки № 211 від 03 березня 2021 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в бюро не проведена.

Як вбачається із довідки № 101, виданої 11 березня 2021 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, в колгоспному дворі АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року членами двору були: ОСОБА_5 , 1951 р.н. - голова двору; ОСОБА_2 , 1956 р.н. - дружина; ОСОБА_3 , 1979 р.н. - син; ОСОБА_4 , 1981 р.н. - син; ОСОБА_9 , 1982 р.н. - дочка.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до наступного висновку.

Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Як вбачається із довідки № 101, виданої 11 березня 2021 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, в колгоспному дворі АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року членами двору були: ОСОБА_5 , 1951 р.н. - голова двору; ОСОБА_2 , 1956 р.н. - дружина; ОСОБА_3 , 1979 р.н. - син; ОСОБА_4 , 1981 р.н. - син; ОСОБА_9 , 1982 р.н. - дочка.

Таким чином, право власності на житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 мали ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 в рівних частках, тобто по 1/5.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 .

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України та в подальшому звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, однак у вчиненні нотаріальної дії та оформленні спадкових прав їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що стало причиною звернення позивачки до суду.

Тобто, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на будинковолодіння за вищевказаною адресою спадкодавцем ОСОБА_5 не проведена (виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), та через відсутність свідоцтва про право власності на це майно, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому спадкоємець звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно.

Судом встановлено та дослідженими доказами підтверджується те, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті батька все належне йому майно за заповітом. Мати позивачки - ОСОБА_2 , яка була дружиною померлого ОСОБА_5 відмовилася від одержання обов`язкової частки у спадщині, що вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 762/02-31 від 31 березня 2021 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Таким чином ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за померлими ОСОБА_5 , якому належала 1/5 частка житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 62 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 1/5 частки вказаного вище житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки вона була членом колгоспного двору.

Водночас, правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності та державну реєстрацію права власності на належні померлому ОСОБА_5 та ОСОБА_1 частки вище вказаного житлового будинку відсутні. Можливості відновити їх чи виготовити дублікати, без звернення до суду і визнання права власності чинним законодавством України не передбачено.

Зі змісту ст. 328 ЦК України слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р оку, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття позивачкою по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Померлий ОСОБА_5 як голова колгоспного двору мав оформити свідоцтво на право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , однак такий документ було втрачено, а тому є підстави для застосування ст. 392 ЦК України до виниклих між сторонами правовідносин.

Відтак права позивачки ОСОБА_1 як члена колгоспного двору та як спадкоємця за заповітом майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на майно.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому за ОСОБА_1 слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/5 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 62 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також як за членом колгоспного двору - на 1/5 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 62 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 206, 258-268, 273, 280-283, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/5 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 62 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також як за членом колгоспного двору - на 1/5 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 62 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачам направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач 3: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, , адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, буд. 27, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська