КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 356/585/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9065/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 07 квітня 2021 року у складі судді Лялика Р.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області (орган опіки та піклування) про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області (орган опіки та піклування) про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та визначення місця проживання дітей.

Позов обґрунтовано тим, 21 серпня 2010 року позивачка та відповідач уклали шлюб, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28 жовтня 2016 року між сторонами розірвано шлюб.

24 лютого 2016 року між позивач та відповідач уклали договір про утримання дітей, завірений приватним нотаріусом КМНО Кисильовою Н.В., згідно п.2 якого ми дійшли згоди, що діти будуть проживати окремо від батька, разом матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно п.3 відповідач зобов`язується сплачувати кошти на утримання дітей в розмірі 3 000 грн щомісячно до досягнення молодшою донькою 18 років.

08 лютого 2019 року рішенням Подільського районного суду м. Києва було змінено розмір аліментів, стягнутих на підставі даного договору та стягнуто з відповідача на утримання малолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів було зменшено на підставі ст.192 СК України та в зв`язку з тим, що 03.03.2017 року відповідач уклав другий шлюб і від цього шлюбу у новій сім`ї відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син.

Вказано, що суд вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів не врахував чи відповідатиме зменшений розмір аліментів інтересам дітей у сторін у справі та ухваливши рішення поставив дітей у несприятливі умови в частині їх матеріального забезпечення, та погіршив положення самих дітей.

Укладаючи договір про утримання дітей від 24 лютого 2016 року, сторони відштовхувались від того, що відповідач отримував та приносив в сім`ю 10 000грн щомісячно, що відповідає дійсності, так як середня заробітна зарплата в м. Києві в 2016 році складала біля 8 000 грн.

На сьогоднішній день середня заробітна плата в м. Києві суттєво збільшилась і складає біля 18 000 грн.

Враховуючи, що відповідач фізично здорова молода людина, працює на декількох роботах, то його заробітна плата, основну частину якої він отримує в конвертах, складає 18 000 -25 000грн на місяць.

Факт відсутності у батька можливості надавати дітям допомогу відповідного розміру, а саме 3000 грн не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначені розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дітей.

З жовтня місяця 2016 року ОСОБА_1 з дітьми проживають в будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності батьку позивачки ОСОБА_5 та в якому вона зареєстрована.

Зазначено, що діти іноді зустрічаються з батьком, але повертатись до нього не хочуть та постійно проживають з матір`ю за вказаною вище адресою, але зареєстровані за адресою проживання їх батька: АДРЕСА_3 , що створює перепони в виїзді дітей за кордон для їх оздоровлення, так як згоди на це відповідач не надає, хоча в договорі про утримання дітей від 24 лютого 2016 року відповідач погодився , що діти будуть проживати окремо від нього, разом позивачкою.

Враховуючи зазначене, просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно до досягнення молодшою донькою 18 років, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивакою за адресою : АДРЕСА_2 . Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 07 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору в порушення ст.19 СК України, яка визначає , що участь органу опіки та піклування при розгляді даної категорії справ є обов`язковою та передбачає подання таким органом до суду письмового висновку щодо розв`язання спорів - відмовив у задоволенні клопотання про надання висновку про визначення місця проживання дітей від 16 лютого 2021 року, чим порушив принцип повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, порушив принцип змагальності сторін, не дав позивачу можливості довести свої вимоги доказами, внаслідок чого не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, і всупереч дійсним обставинам справи зробив висновок про необґрунтованість вимог позивача, що є підставою для скасування даного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і ухваленню нового рішення.

Вказано, що відмовляючи в збільшенні розміру аліментів та способу їх стягнення суд першої інстанції помилково вважав, що позивачка повинна була надати докази погіршення матеріального стану, що могло бути на підставі ст.192 СК України підставою для збільшення розміру аліментів. Проте, суд не звернув увагу на ту обставину, що позивач згідно з ЗУ №2037-//ІІІ від 17 травня 2017 року має право на свій розсуд визначати спосіб стягнення аліментів, тому відповідач повинен сплачувати кошти на утримання двох дітей у розмірі 3000 грн щомісячно в твердій грошовій сумі до досягнення молодшою донькою 18 років - згідно з п.3 договору про утримання дітей, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кисильовою Н.В. дія якого на сьогоднішній день не припинена щодо домовленості між батьками дітей про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дітей, про сплату аліментів на дітей, умови якого у тому числі щодо розміру аліментів, способу та строків виплати не порушують права дітей встановлені ч.1 ст.189 СК України.

Крім того зазначено, що відповідач не виконує рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року про стягнення з нього аліментів на дітей, яким визначено сплату аліментів не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, який склав у 2021 році - 2 395 грн на двох дітей. У зв`язку з чим виникла заборгованість за 4 місяці 2021 року яка склала -3 250 грн 50 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Боровик О.О. в інтересах ОСОБА_2 просить залишити рішення Березанського міського суду Київської області від 07 квітня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, (а.с. 10 т.2), а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Сергієнко В.К. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Боровик О.О. в інтересах ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11,12,24 т.1).

Встановлено, що 24 лютого 2016 року сторони уклали договір про утримання та виховання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 253 (а.с. 23 т.1).

Положеннями п.2 договору сторони дійшли згоди, що син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 будуть проживати окремо від батька ОСОБА_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.3 договору ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати кошти на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 3000 грн, що становить 33 % від його заробітної плати щомісячно до останнього календарного числа поточного місяця до досягнення молодшою донькою ОСОБА_4 18 років, одним із таких способів: готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на особистий картковий рахунок у відділенні ПАТ «КБ «Приватбанк», вказаний ОСОБА_1 та відкритий на її ім`я. Зазначена сума, що сплачується на утримання дітей може бути змінена за згодою сторін та в жодному випадку не може бути меншою за встановлений в державі прожитковий мінімум та не менше 33 (тридцять три) % від заробітної плати ОСОБА_2 на день сплати.

Встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року змінено розмір аліментів, стягуваних на підставі договору про утримання та виховання дітей від 24.02.2016 року, укладеного між сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2 , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 25-27 т.1).

Відмовляючи у задоволенні заявленого по справі позову, районний суд виходив з підстав його необґрунтованості.

Такі висновки районного суду колегія суддів вважає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів й належно оцінених у рішенні висновків.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись у суд з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалася на те, що після винесення судом рішення про зменшення розміру аліментів, розмір витрат на дітей значно зріс, що призвело до зміни її матеріального стану та те, що доходи відповідача неофіційно значно зросли, а тому просить стягнути з останнього аліменти у твердій грошовій сумі, визначеній в укладеному між сторонами та у нотаріально засвідченому договорі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене та наявні у справі матеріали, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про відсутність підстав до збільшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів.

Матеріалами справи не доведено погіршення матеріального стану позивача.

Долучені до справи докази свідчать про те, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Сантеві», КНП «Київська міська клінічна лікарня 12» та ТОВ «Лібра -Інвест» на посаді лікаря й отримує заробітну плату (а.с.108-111 т.1).

Отже, відповідач працевлаштований, його доходи носять сталий характер, в той час як рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу).

Докази отримання боржником доходів у більших, відмінних від указаних у довідках сум грошових коштів, матеріали справи не містять.

Твердження ОСОБА_1 про значне покращення матеріального становища платника аліментів й фактичне отримання ним доходів у значно більших розмірах, ніж викладено у довідках, колегія суддів відхиляє, остільки вони носять голослівний характер та нічим не підтверджені.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_8 зазначено, що рішення Подільського районного суду м. Києва боржником виконується у добровільному порядку, виконавчі листи на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, по справі не видавалися.

Указані пояснення не спростовано, а навпаки, представником позивача підтверджено.

За таких обставин колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про існування у боржника заборгованості по аліментам. Докази на підтвердження указаних обставин матеріали справи не містять.

На примусовому виконанні судове рішення, яким з боржника стягнуто аліменти, не перебуває.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на незаконність рішення Подільського районного суду м. Києва, яким зменшено розмір аліментів, визначених сторонами у нотаріально посвідченому договорі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене судове рішення не є предметом апеляційного оскарження, є чинним, а тому і підлягає виконанню.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Зі справи убачається, що питання проживання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_1 вирішено умовами укладеного між ними договору про утримання та виховання дітей від 24 лютого 2016 року, відповідно до п.2 якого сторони дійшли згоди, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будуть проживати окремо від батька ОСОБА_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23 т.1).

Позивач зазначала, що разом з дітьми вона за адресою, відображеною у договорі, не мешкає, оскільки змінила місце проживання на АДРЕСА_2 , де і проживає разом з дітьми, проте указані обставини не дають підстав до ухвалення судового рішення.

Встановлено, що відповідач не заперечує проти проживання дітей разом з їх матір`ю.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом положень ст. 19 СК України, пов`язаного з не витребуванням від органу опіки та піклування відповідного письмового висновку.

Суд звертає увагу, що у розумінні положень ст.19 СК України, орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок лише з метою розв`язання виниклого між батьками спору щодо визначення місця проживання їх дітей.

Разом з тим, матеріалами справи не доведено існування між сторонами спору щодо місяця проживання дітей.

Указане питання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішено у добровільному порядку, шляхом укладання договору, затвердженого нотаріусом, який ніким не спростовано. Договір в частині визначення місця проживання дітей є чинним, а тому у відповідності до положень ст.204 ЦК України й підлягає до виконання.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в договорі указано адресу, за якою нині ні вона ні діти не проживають, у зв`язку з чим вважає за доцільне ухвалити рішення з зазначенням місця проживання дітей разом з нею за новою поштовою адресою, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

При вирішення спору про визначення місця проживання дітей, вирішальним є питання, з ким із батьків мають проживати їх діти, а не поштова адреса місцезнаходження помешкання батька (матері), оскільки особа має право змінювати місце проживання на свій розсуд, а ця обставина виключає необхідність ухвалення у зв`язку з цим відповідного судового рішення.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених в уставленому законом порядку позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги викладене та наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2021року.

Суддя-доповідач:

Судді: