У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ про передачу справи до іншого суду/

10 вересня 2021 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Букіна О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Група Електроюа» про розірвання договору оренди обладнання та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

-розірвати Договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 13-12-2019-4/2 від 14.12.2019 року та стягнути з ТОВ «Група Електроюа» заборгованості зі сплати обов`язкового викупного платежу, згідно із офіційним курсом НБУ, у розмірі - 107 719,00 грн., що є еквівалентом 4 000,00 доларів США.

-стягнути із ТОВ «Група Електроюа» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позовна заява підлягає передачі на розгляд до Ірпінського міськрайонного суду Київської області, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Предметом спору сторін є розірвання договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 13-12-2019-4/2 від 14.12.2019 року та стягнення коштів за даним договором.

Вказаним обладнанням є станція зарядження електромобілів змінного струму, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, спір, що виник між сторонами, є спором з приводу нерухомого майна.

Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За змістом вказаної норми виключна підсудність встановлена для позовів про будь-які права з приводу нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що предмет спору знаходиться на земельній ділянці, переміщення якого є неможливим, що узгоджується з вимогами ст. 181 ЦПК України.

Таким чином, відповідно до ст. 30 ЦПК України даний позов не підсудний Солом`янському районному суду м. Києва, оскільки має подаватися за правилами виключної підсудності за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого заявлено позовні вимоги.

З точки зору закону виключна територіальна підсудність встановлюється законодавцем з метою вирішення спору конкретним, прямо передбаченими у законі судами.

В такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що спір між сторонами виник з приводу невиконання умов договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 13-12-2019-4/2 від 14.12.2019 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто поза межами територіальної підсудності Солом`янського районного суду м. Києва, приходжу до висновку, що дана справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи викладене суддя приходить до висновку, що позовну заяву необхідно передати за підсудністю до Ірпінського міськрайонного суду Київської області.

Частиною першою ст. 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 32 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Група Електроюа» про розірвання договору оренди обладнання та стягнення грошових коштів, передати на розгляд до Ірпінського міськрайонного суду Київської області (08202, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Букіна