Єдиний унікальний номер №243/718/21
Номер провадження №2/243/876/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дюміної Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Прилуцької А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі № 6 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування та встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2021 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування та встановлення факту родинних відносин, які мотивовані тим, що батькові позивачки ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який побудовано на підставі дозволу на будівництво. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, після його смерті вона прийняла спадщину в установленому законом порядку, однак за життя батько не зареєстрував вказаний будинок та не отримав правовстановлюючий документ. Крім того, в її свідоцтві про народження батько записаний як ОСОБА_4 , а в свідоцтві про смерть та у всіх інших документах як ОСОБА_4 . Таким чином, позивач вказує, що виникла ситуація, коли вона успадкувала житловий будинок, після смерті батька, однак позбавлена можливості оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину через те, що відсутні документи, які б підтверджували право власності на вказаний житловий будинок на ім`я спадкодавця, оскільки в свою чергу у свідоцтві про народження ОСОБА_5 у графі «батько» вказано по батькові батька « ОСОБА_6 », а померлий є « ОСОБА_7 ».

Зазначає, що визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього вона може лише в судовому порядку.

З огляду на викладене просить суд 1) встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 доводився їй батьком та 2) визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається відповідно до технічного паспорту із житлового будинку А загальною площею 62,3 м2, житловою площею 32 м2, літньої кухні Б, сараю В, льоху Г, вбиральні Д, навісу Е, водопроводу № 1, огорожі № 2, колодязю № 3.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

Недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою суду від 09 лютого 2021 року провадження у справі було відкрито.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, раніше у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позові, на задоволенні своїх позовних вимог наполягала.

Представник позивача, адвокат Фальченко І.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги без номеру від 26 січня 2021 року, до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, раніше у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові, на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 наполягав.

Представник відповідача Миколаївської міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутністю. Рішення просив прийняти на розсуд суду.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4,5 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Так в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено письмовими доказами доданими до матеріалів справи, що на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської районної ради депутатів трудящих № 31 від 13 березня 1963 року, було дозволено ОСОБА_4 будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Свідоцтвом про право власності на будову від 30 грудня 1954 року виданого Житловим управлінням Слов`янського районного відділу комунального господарства було посвідчено, що домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_3 дійсно належить ОСОБА_4 на праві власності. Побудовано на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської районної ради депутатів трудящих № 31 від 13 березня 1963 року, яким ОСОБА_4 було дозволено будівництво житлового будинку.

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 виготовлений на замовлення ОСОБА_1 27 листопада 2020 року та з характеристики будинку вбачається, що сам будинок був побудований у 1967 році (а.с.5-7).

Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації», виданої 21 грудня 2020 року № 3343-18/0.45/01 право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в КП «БТІ» не зареєстроване, натомість з примітки до довідки вбачається, що житловий будинок, що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого житловим управлінням Слов`янського відділу комунального господарства 30 грудня 1954 року, переобладнано в літню кухню «Б» (а.с.43).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що по батькові ОСОБА_4 - « ОСОБА_7 », також підтвердили, що він мав трьох дочок, одна з яких позивачка у справі ОСОБА_1 також вказали, що він збудував та мешкав все життя з дружиною ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_1 .

З відомостей домової книги для прописки громадян, вбачається, що ОСОБА_4 був прописаний у АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представником позивача було долучено до матеріалів справи довідку директора КП «Бюро технічної інвентаризації» № 2351-18/0.45/01 від 16 серпня 2021 року, з якої вбачається, що колишні адреси домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало померлому ОСОБА_4 АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .

Вирішуючи по суті вимоги про встановлення факту родинних відносин у зв`язку із розбіжностями в написанні по батькові батька позивачки у правовстановлюючих документах, суд зазначає наступне.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Пунктом 2, абз.1 п.10, абз3 п.23, абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №8 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Абзацами 1,2 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Так, відповідно до свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_11 , серії НОМЕР_1 , виданого 30 березня 1950 року Краматорським міським бюро ЗАГС вбачається, що її батьком був ОСОБА_4 (а.с.7 з.б.)

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_12 та ОСОБА_11 уклали шлюб 17 червня 1970 року, про що Райгородоцькою сільською радою зроблений відповідний актовий запис № 19. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_13 » (а.с.7 з.б.).

Тобто ОСОБА_1 доводилася донькою ОСОБА_4 .

Разом з тим, як вбачається із змісту свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Райгородок, Слов`янського району Донецької області помер ОСОБА_4 (а.с. 4).

З довідки, виданої 24 грудня 2020 року виконавчим комітетом Райгородоцької селищної ради № 02-30/1259 вбачається, що ОСОБА_4 , 1918 року народження з 7 вересня 1978 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.40).

Крім того з правовстановлюючих документів, які були досліджені в судовому засіданні, а саме виписки з рішення виконавчого комітету Слов`янської районної ради депутатів трудящих, вбачається, що дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою; АДРЕСА_1 видавалося саме ОСОБА_4 , та останній з 1978 року мешкав у спірному будинку по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , з свідоцтва про право власності на будову від 30 грудня 1954 року виданого Житловим управлінням Слов`янського районного відділу комунального господарства вбачається, що домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_3 дійсно належить ОСОБА_4 на праві власності (а.с.8,40).

Аналіз вказаних вище та проаналізованих у своїй сукупності письмових доказів та пояснень свідків, наданих в судовому засіданні, доводить суду обґрунтованість заявлених вимог позивача в частині встановлення факту родинних відносин, зокрема що ОСОБА_1 доводилася донькою ОСОБА_4 , а встановлена матеріалами справи невідповідність та написання інакше по батькові батька позивачки, а саме як « ОСОБА_6 » у свідоцтві про народження, на думку суду виникла через неуважність та невимушену помилку осіб, що вчинили вказані записи у свідоцтві про народження, які виправити на даний час неможливо оскільки ОСОБА_4 помер.

Приймаючи рішення щодо іншої частини вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, 06 січня 2021 року державний нотаріус Другої слов`янської державної нотаріальної контори Грецька Т.П., видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька на житловий будинок з господарськими та побутовими будами та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус послався на те, що у свідоцтві про народження позивачки в графі «батько» зазначено « ОСОБА_4 », а в свідоцтві про смерть « ОСОБА_4 » та не надано документів, що підтверджують право власності покійного батька позивачки на спірний житловий будинок.

Враховуючи той факт, що спадщина після померлого ОСОБА_4 відкрилась у 2001 році, то в даному випадку в частині аналізу фактичних обставин щодо прийняття спадщини позивачкою, повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Так зокрема відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до даної статті, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Аналізуючи вищевказані нормативно правові акти, які регулювали порядок прийняття спадщини на час смерті ОСОБА_4 , а також сукупність встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачка, у передбачений на той час законом спосіб прийняла спадщину після свого померлого батька ОСОБА_4 , яка складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишні адреси АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 ).

Правомірність набуття та володіння вказаним вище майном ОСОБА_4 , який є батьком позивачки ніким та ніколи не заперечувалась та не оскаржувалось.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Матеріалами справи встановлено, що після смерті батька, позивачка у передбачений законом шестимісячний строк звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця та розбіжності у написанні по батькові батька.

Згідно п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тобто правозастосовна позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, в якому зазначено, що «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом на спірну спадщину, яка складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 , є його донька позивачка ОСОБА_1 , яка у строки, визначені положеннями статті 1270 ЦК України, звернулася до органів нотаріату з питання прийняття спадщини та видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом.

Інші спадкоємці за законом ОСОБА_14 та ОСОБА_15 після смерті ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини після померлого батька на користь ОСОБА_1 ..

Таким чином, виникла ситуація, коли позивачка фактично успадкувала нерухоме майно після смерті свого батька, однак позбавлена можливості оформити спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено, що права позивача, як спадкоємця першої черги на оформлення права власності на спадщину порушується, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє усіма необхідними законними підставами для цього, у зв`язку з чим суд вважає вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач не вимагав компенсації за понесені судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 15-16, 28, 294, 373, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 524, 553 ЦК УРСР ; ст. 4-5, 12-13, 128, 130, 141, 206, 211, 223, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування та встановлення факту родинних відносин - задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , доводився батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, АДРЕСА_1 , який складається відповідно до технічного паспорту із житлового будинку А загальною площею 62,3 м2, житловою площею 32 м2, літньої кухні Б, сараю В, льоху Г, вбиральні Д, навісу Е, водопроводу № 1, огорожі № 2, колодязю № 3.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 20 серпня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О.Дюміна