ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 вересня 2021 року м. Чернівці

справа № 718/1499/14

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Перепелюк І. Б., Владичана А.І., Лисака І.Н.

ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №762 від 29.03.2007року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на нежиле приміщення вбудоване, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року змінено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежиле приміщення, вбудоване, що розташоване по АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною - 619450 грн.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року та на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 березня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 02 червня 2021 року ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 11 березня 2020 року скасовано справу № 718/1499/14-ц направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Кіцманського районного суду від 17.11.2016р. та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02.08.2017р., посилаючись на те, що він не був присутнім у судовому засіданні, так не був залученим до участі у справі, копії рішень отримав 29.08.2019р.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначені заявником, не були визнані поважними.

05 березня 2020 року на виконання вимог вищевказаної ухвали, до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження. Заявник звертає увагу суду на те, що ним оскаржується рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року, а не рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року. Хоча зі змісту апеляційної скарги та зокрема її прохальної частини вбачається, що апелянт оскаржує рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року та рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року.

Вказував на те що, він не був учасником судового процесу та не брав участі у справі ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, копію рішення ним отримано 29.08.2019 року.

Враховуючи доводи наведені в апеляційній скарзі та заяві про поновлення строку, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року в цивільній справі за позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити з наступних підстав.

Цивільним законодавство оскарження в апеляційному порядку рішення апеляційного суду не передбачено. Повноваження щодо касаційного оскарження рішення апеляційного суду належать виключно Верховному Суду.

За своєю суттю термін «компетенція» означає сукупність предметів відання, завдань, повноважень, прав і обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Стаття 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що апеляційний суд, зокрема, здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Повноваження суду апеляційної інстанції - це сукупність його прав і обов`язків, пов`язаних із застосуванням процесуально-правових наслідків щодо рішень і ухвал суду першої інстанції, які розглядаються в апеляційному порядку.

Зміст повноважень, як складової компетенції апеляційного суду, визначається у положеннях ст. ст. 351 -387 ЦПК України.

Враховуючи зазначеене, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року.

Щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст.370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За частиною першої статті 294 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Обґрунтовуючи право на подачу апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказував, що він є власником 1/2 частини нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , оскільки дане майно набуто у період шлюбу, однак, він не був залучений до участі у розгляді справи.

Як на підставу пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилався на те, що про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо лише 29.08.2019 року.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 14.02.2017р. ОСОБА_1 до апеляційного суду було подано заяву до приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року.

15.02.2017 року апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року було направлено ОСОБА_1 повістку повідомлення про розгляд справи 23.02.2017року. Дане повідомлення ОСОБА_1 отримав 17.02.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 лютого 2017 року постановленою за участі ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його клопотання про поновлення строку на подання заяви про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 та відмовлено у прийнятті його заяви про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року.

23.02.2017р. ОСОБА_1 було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

09.03.2017 р. ОСОБА_1 було отримано копію ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року.

13.03.2017 р. ОСОБА_1 було отримано копію ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 28 лютого 20017 року.

12.06 2017 року апеляційним судом відновлено апеляційне провадження після проведення експертизи та призначено розгляд справи на 22.06.2017 року про що, повідомлено ОСОБА_1 14.06.2017р., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.141т.2).

22.06.2017 р. розгляд справи було відкладено на 02.08.2017 року про що також повідомлено ОСОБА_1 29.06.2017р., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с151 т.2).

Вище вказані обставини свідчать про те що, заявнику було відомо про наявність оскаржуваного рішення ще під час апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Заявник неодноразово був повідомлений про розгляд справи в апеляційному суді та отримував відповідно процесуальні рішення, що підтверджується його заявами, що містяться в матеріалах справи.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до частини 1 стаття 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 4 статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Підстави пропуску строку оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги. Виключно наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2019 року у справі № 0818/4970/2012.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Строк оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року закінчився 28 листопада 2016 року. Отже, пропущений заявником строк на апеляційне оскарження становить більше 3 років.

Заявником не наведені обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку. Зазначені заявником підстави для поновлення пропущеного строку, зокрема те, що він дізнався про рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року лише 29.08.2019 року, спростовуються зазначеними вище обставинами та підтверджуються матеріалами справи, інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження апелянтом не зазначено та не підтверджено.

Враховуючи зазначені обставини, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року в цивільній справі за позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 2 серпня 2017 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя І.Б. Перепелюк

А.І. Владичан

І.Н. Лисак