Номер провадження: 22-ц/813/4123/21
Номер справи місцевого суду: 517/713/18
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідачі: Перехрестівська сільська рада Захарівського району Одеської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року у складі судді Гончар І.В.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, ОСОБА_2 та просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення 13 сесії XXI скликання від 21.01.1994 Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ №115890, виданий 01.12.2009 Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №, за яким ОСОБА_2 , який проживає в Одеській області, Фрунзівський район, с. Онилове, є власником земельної ділянки площею 0,1900 га з кадастровим номером :02:001:0117, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Перехрестове Фрунзівського району Одеської області від батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Надалі в зв`язку з укладенням шлюбу змінила своє дівоче прізвище " ОСОБА_4 на " ОСОБА_4 ". У період з 1991-1995 років позивач і відповідач ОСОБА_2 проживали окремо. Позивач проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 проживав в с. Онилове Фрунзівського району Одеської області разом зі своїми батьками, братом і сестрою. Надалі позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі від якого є неповнолітні діти. На теперішній час позивач проживає у будинку по АДРЕСА_1 разом із своїми неповнолітніми дітьми. Мати позивача- ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Право власності та інші речові права на житловий будинок, в якому проживає позивач, в електронних реєстрах не зареєстровані і архівна справа на нього відсутня. Після смерті матері позивач стала готувати документи для реєстрації свого права власності на будинок, проте було встановлено, що присадибна ділянка, на якій розташований будинок, оформлена по праву власності на відповідача ОСОБА_2 . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру станом на 05.11.2018, вказане право зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №115890, виданого 01.12.2009 Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області на підставі рішення 13 сесії ХХІ скликання від 21.01.1994 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №53. Згідно вказаного державного акту, ОСОБА_2 , який проживає в Одеській області, Захарівський район, с.Онилове, є власником земельної ділянки площею 0, 1900 га з кадастровим номером :02:001:0117, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У зв`язку з чим позивач позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на будинок, який був закінчений будівництвом до 05.08.1992, а також приватизувати присадибну ділянку, на якій розташований цей будинок.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення про приватизацію землі, визнання недійсним державного акту на землю - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким поновити строк позовної давності і захистити її порушені права, позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на день прийняття сільрадою оскаржуваного рішення були чинними положення ст. 17 Земельного Кодексу України в редакції Закону №2196-ХІІ від 13.03.1992, за яким передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. У технічній документації із землеустрою щодо виготовлення оспорюваного державного акта наявний витяг з рішення 13 сесії XXI скликання Перехрестівської сільської ради від 21.01.1994, а також довідки цієї сільської ради, які були підставою для розроблення зазначеної документації та видачі державного акта на землю: №90 від 03.07.2008 зазначено про те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є власністю відповідача ОСОБА_2 ; №91 від 03.07.2008 зазначено про те, що відповідач ОСОБА_2 з 1992 року є домоволодільцем з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 і у погосподарській книзі №3 особовий рахунок НОМЕР_1 за ним обліковується 0,19 га землі. Зазначені документи не відповідають дійсності та спростовуються: довідкою від 19.10.2018 архівного відділу Захарівської райдержадміністрації; витягом з погосподарських книг Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області з книги №5 за 1991-1995 роки по селу Перехрестове; витягом з погосподарських книг Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області з книги №3 стор. 24, об`єкт ПГО НОМЕР_3 за 1991-1995 роки. З вказаних документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на день прийняття оспорюваного рішення сільради від 21.01.1994 не мав права на приватизацію зазначеної у ньому земельної ділянки, оскільки не був її користувачем, не був власником та не проживав у житловому будинку, розташованому на цій ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для отримання у власність земельної ділянки є рішення про це сільської ради, а видача державного акта є похідним та вторинним актом, вчиненим на підставі цього рішення і повністю ним обумовленим. Крім того, висновок суду про те, що трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, сплинув є необґрунтованим оскільки суд не зазначив обставин та відповідних їм доказів, з яких він виходив. У технічній документації із землеустрою щодо виготовлення оспорюваного державного акта відсутня будь-яка інформація про участь позивачки у цьому процесі, а про існування державного акта позивачка дізналась у листопаді 2018 року, коли отримала витяг з Державного земельного кадастру та копію зазначеного у витягу державного акту.

Представник відповідач Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області в судове засідання 31.08.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив клопотань про відкладення розгляду справи не заяви, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до виписки з погосподарської книги №5 від 22.10.2018 за 1991 - 1995 роки в будинку АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

З виписки з погосподарської книги по с.Перехрестове вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована з 08.09.1997 за адресою: АДРЕСА_1 . З 01.09.2003 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Згідно з копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , голова домогосподарства ОСОБА_4 , зареєстрована на території сільської ради з 23.01.1964. В даному господарстві також зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 03.11.2017 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як вбачається з виписки з погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки по с.Перехрестове, в будинку за адресою АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_4 , 1969 р.н. (померла ІНФОРМАЦІЯ_8 ), ОСОБА_1 , 1978 р.н., ОСОБА_11 , 1998 р.н., ОСОБА_12 , 2006 р.н., ОСОБА_13 , 2006 р.н.

Згідно з довідкою №131 від 07.11.2018, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 власниками житлового будинку за реєстровими книгами реєстрації нерухомого майна, яке належить громадянам у с.Перехрестове Захарівського району Одеської області не значиться. Архівна справа на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутня.

Разом з тим відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер: :02:001:0117, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,1900 га.

Згідно з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№115890, ОСОБА_2 є в власником земельної ділянки площею 0,1900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Як вбачається з копії витягу з рішення 13 сесії ХХІ скликання від 21.01.1994, ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 почав проживати з 2009 року.

Тобто на момент прийняття рішення Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області від 21.01.1994 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, право власності на будинок, який розташований на цій земельній ділянці за ним не зареєстровано.

За таких обставин підстав для прийняття спірного рішення про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської не було.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 13 сесії XXI скликання від 21.01.1994 Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 01.12.2009 Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач пропустила строк позовної даності, про застосування наслідків спливу якої було заявлено відповідачем у суді першої інстанції 10.05.2019, тобто до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше.

В матеріалах справи наявна копія рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 17.06.2015, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. В рішенні зазначено, що між сторонами 01.06.2003 було зареєстровано шлюб, позивач як на підставу позову посилалася на те, що шлюбні відносини між сторонами припинилися з травня 2013 року.

Отже, на час видачі спірного державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 від 01.12.2009, позивач проживала разом з ним, тому могла довідатись про порушення свого права.

Проте, рішення Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області від 21.01.1994 та державний акт від 01.12.2009 позивач в судовому порядку оскаржила лише 21.12.2018, тобто з пропуском строку позовної давності.

Доводи позивача стосовно того, що про порушення їй прав стало відомо лише у 2018 року не підтверджені.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, але в їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 16.09.2021.

Головуючий:

Судді: