ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Херсон

справа № 663/512/21

провадження № 22-ц/819/1629/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарАвтонагова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 01 липня 2021 року у складі судді Шульги К.М. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року. Від шлюбу мають двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, але вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя дітям.

Посилаючись на те, що батько матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред?явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 01 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно на кожну дитину окремо, починаючи з 26 лютого 2021 року, до досягнення дітьми повноліття.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, що мають стягуватись на утримання дітей до 1225 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції при постановлені рішення про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей не врахував відсутність постійного доходу, вважає, що з врахуванням вказаних обставин суд першої інстанції не міг стягнути аліменти на дітей в твердій грошовій сумі у мінімальному гарантованому розмірі на одну дитину ( 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_5 , доводи апелянта не визнала, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Cудом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06 жовтня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано.

Від шлюбу мають двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання сторонами шлюбу, діти проживають разом з матір`ю.

За своїм віком відповідач є працездатною особою, має сезонний заробіток, інших дітей та утриманців не має.

Належними та допустимими доказами відповідач не довів той факт, що його мати, яка є непрацездатною, потребує матеріальної допомоги і таку допомогу він надавав на її утримання.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 51 Конституції України, ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Враховуючи положення статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітей необхідним матеріальним утриманням, та зважаючи на те, що позивачка отримує доходи які, як на її утримання, так і та утримання дітей є недостатніми, в той час, як відповідач є працездатною особою, належними та допустимим доказами не довів, що за станом здоров`я він позбавлений можливості працювати, не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища, не довів наявність інших істотних обставин, які могли б впливати на виконання ним своїх батьківських обов`язків, а отже і можливості сплачувати аліменти, колегія суддів вважає, що з урахуванням інтересів та потреб саме дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі.

При цьому визначений судом розмір аліментів на кожну дитину відповідає вимогам чинного законодавства.

Запропонований відповідачем мінімальний гарантований розмір аліментів на дітей не буде відповідати належному рівню їх життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Той факт, що відповідач не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна мати, він несе витрати на її лікування, не є достатньою підставою для зменшення розміру визначених судом аліментів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що він заробляє кошти для прожиття нерегулярними, випадковими заробітками, а тому немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки документів, які б свідчили, що відповідач несе будь-які витрати по утриманню інших осіб, а такі особи є членами його сім`ї і знаходяться у нього на утриманні, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 2000 грн. на дитину є непомірним для нього як для особи, яка є безробітною, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач є молодою працездатною особою, доказів на підтвердження неможливості працювати за станом здоровя матеріали справи не містять.

Відсутність постійного заробітку не звільняє ОСОБА_1 , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для зміни рішення - відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 01 липня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна