Справа № 939/1386/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Міланіч А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 вересня 2018 року вона та відповідачка ОСОБА_2 уклали договір позики грошових коштів, який оформили у вигляді розписки. Згідно з розпискою, вона /позивачка/ передала, а відповідачка прийняла у позику від неї 1800 дол.США та зобов`язалась їх повернути у строк до 28 грудня 2018 року.

Однак оскільки в обумовлений строк відповідачка борг позивачці не повернула, то просила стягнути з неї на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у загальному розмірі 2037,23 дол.США, з яких: 1800 дол.США - сума основного боргу, 103,76 дол.США - відсотки за користування позикою, визначені відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, 133,47 дол.США - 3 % річних.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачці роз`яснено її право на подання відзиву на позов. Однак, незважаючи на отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі 14 липня 2021 року, до цього часу відповідачка відзив на позов суду не надала.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що, згідно з письмовою розпискою, складеною 02 вересня 2018 року ОСОБА_2 , остання отримала у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1800 дол.США, які зобов`язалася повернути у строк до 28 грудня 2018 року /а.с.3-4/.

Як убачається із позовної заяви і відповідачка жодних заперечень щодо цього суду не надала, до цього часу відповідачка отримані у борг від позивачки грошові кошти у вказаній сумі не повернула.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (Постанова ВС від 16.01.2019 року № 14-465цс18).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачка, отримавши від позивачки у борг за договором позики від 02 вересня 2018 року, оформленого розпискою, грошові кошти у розмірі 1800 дол. США, в обумовлений договором строк, а саме до 28 грудня 2018 року борг позивачці не повернула, не повернула його і після направлення їй позивачкою досудової претензії від 30 квітня 2021 року, жодних доказів протилежного суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідачки на користь позивачки заборгованість за договором позики в розмірі 1800 доларів США, що еквівалентно, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 09 вересня 2021 року, з розрахунку 1 дол.США = 26,7452 грн., - 48141,36 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, як убачається з вказаної розписки, договір позики між сторонами було укладено на строк з 02 вересня 2018 року до 28 грудня 2018 року.

Облікова ставка НБУ з 13 липня 2018 року була встановлена на рівні 17,5 %, а з 07 вересня 2018 року по 25 квітня 2019 року - 18 %.

Таким чином, оскільки укладеним між сторонами договором позики розмір процентів встановлено не було, то позивачка, як позикодавець, має право на отримання від відповідачки процентів від суми позики, а тому суд, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування позикою за період з 02 вересня 2018 року по 28 грудня 2018 року у розмірі 103,76 дол.США /(((1800 дол.США х 4 дн.):365 дн.))х17,5 %) + (((1800 дол.США х 113 дн.) : 365 дн.)) х 18%)))/, що еквівалентно 2775,08 грн.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (Постанова ВС від 16.01.2019 року № 14-465цс18).

З огляду на зазначене, оскільки відповідачка своєчасно не повернула позивачці суму позики та відсотки від суми позики, чим прострочила виконання грошового зобов`язання, то вона /відповідачка/ зобов`язана сплатити позивачці, окрім суми основного боргу та відсотків від суми позики, 3 % річних від простроченої суми, а так як сума боргу, яка стягується з відповідачки становить у загальному розмірі 1903,76 дол. США /1800 дол.США + 103,76 дол.США/, то суд, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, вбачає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 29 грудня 2018 року по 30 квітня 2021 року, з урахуванням заявлених позовних вимог в розмірі 133,47 дол.США /((1903,76 дол.США х 3 %) : 365 дн.) х 854 дн./, що еквівалентно 3569,68 грн. станом на 09 вересня 2021 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 908 грн.

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 192,202,207,524,526,533,625-627,1046-1050 ЦК України, ст. 10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США, що еквівалентно 48141 (сорок вісім тисяч сто сорок одна) гривня 36 копійок, відсотки від суми позики у розмірі 103 (сто три) долари США 76 центів, що еквівалентно 2775 (дві тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 08 копійок, та три проценти річних в розмірі 133 (сто тридцять три) долари США 47 центів, що еквівалентно 3569 (три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Головуючий-суддяА.Міланіч