Справа № 464/5595/20 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/409/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Теслюка Д.Ю. від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 33252 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам ч. 1 ст. 263 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що розрахунок заборгованості із сплати аліментів державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Д.М. від 17.09.2020 року на суму 33252 грн. є завідомо неправдивим. Звертає увагу, що при винесенні рішення судом першої інстанції взято до уваги долучені відповідачем докази щодо сплати 15.05.2020р. аліменти в розмірі 1000 грн. та 15.06.2020р. в розмірі 3000 грн. Відтак, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 13320,50 грн. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції виносячи оскаржуване рішення базував його лише на довідці про наявність заборгованості з аліментів, що була надана державним виконавцем, не взяв до уваги доводів та доказів відповідача, хоча наявні в справі матеріали, зокрема копія трудової книжки відповідача, свідчили що надані позивачем докази не є достовірними та достатніми.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 13, п.2 ч.2 ст.49, ст. 126 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст. 180, ч.3 ст. 181, ч.ч.1,2 ст. 196 СК України, ст. 549, глава 49 ЦК України, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, та задовольняючи позовну заяву, виходив з того, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.12.2016 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 14.11.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно вищевказаного рішення від 17.09.2020 р. державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лазюка Д.М. вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з грудня 2019 р. по липень 2020 р. становить 33 252 грн. Суд встановив, що згідно із вимогами позовної заяви, позивачка просила стягнути пеню, яка виникла у період з грудня 2019 р. по липень 2020 р. Із наданого нею розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені становить 58 390,74 грн., однак суд враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2019 р. у справі № 333/6020/16-ц, здійснив розрахунок пені за прострочення сплати аліментів з урахуванням наявної у справі довідки державного виконавця, а також долучених відповідачем ОСОБА_1 доказів щодо сплати 15.05.2020 р. аліментів в розмірі 1 000 грн. та 15.06.2020 р. в розмірі 3 000 грн. Так, за розрахунком суду неустойка (пеня) по аліментам складає: -грудень 2019 р. (з 01.01.2020 р. по 15.05.2020 р. 47,17х166=7 830,22 грн.; з 16.05.2020 р. по 15.06.2020 р. 37,17х31= 1 152,27 грн.; з 16.06.2020 р. по 17.12.2020 р. 17,25х184=3 174 грн.) 12 156,49 грн.; січень 2020 р. 39,47х320= 12 630,40 грн.; лютий 2020 р. 41,12х291= 11 965,92 грн.; березень 2020 р. 44,98х260=11 694,80 грн.; квітень 2020 р. 38,20х230=8 786 грн.; травень 2020 р. 37,98х199=7 558,02 грн.; червень 2020 р. 40,98х169=6 925,62 грн.; липень 2020 р. 42,63х138=5 882,94 грн. Відтак, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 77 600,19 грн. Суд встановив, що сума заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, суд вважав, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом. Щодо доводів відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що суму заборгованості вказано невірно та така потребує перерахунку, оскільки на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, суд до уваги не приймав, оскільки доказів оскарження в установленому законодавством порядку визначеної державним виконавцем заборгованості по аліментам відповідач суду не надав. Із врахуванням вищенаведеного, враховуючи прострочення відповідачем ОСОБА_1 виконання зобов`язання зі сплати аліментів, розмір простроченого зобов`язання, суму пені, яка утворилась з огляду на розмір простроченого зобов`язання, а також положення частини другої статті 196 СК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити та стягнув на її користь із відповідача ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі, яка не перевищує 100% розміру заборгованості по аліментах, в розмірі 33 252 грн. Окрім цього, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд вважав, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак у певній частині їм не відповідають, а тому рішення суду підлягає зміні.

12.10.2020 ОСОБА_2 12 жовтня 2020 року звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 33252 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27.12.2016 року ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 14.11.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Однак, незважаючи на зазначене рішення, відповідач з грудня 2019 року таке не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 33 252 грн. (за період з грудня 2019 року по липень 2020 року), що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лазюка Д.М. від 17.09.2020 р. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) в порядку ст. 196 СК України. Розмір же ж пені за несвоєчасне виконання обов`язку по сплаті аліментів за період з 01.12.2019 р. по 06.10.2020 р. становить 58390,74 грн., згідно із наданим нею розрахунком. Посилаючись на наведені обставини, просить задовольнити її позовні вимоги.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але неї більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.12.2016 р. зобов`язано ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 14.11.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно вищевказаного рішення від 17.09.2020 р. державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лазюка Д.М. вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з грудня 2019 р. по липень 2020 р. становить 33252 грн.

Із цього розрахунку заборгованості і була розрахована пеня позивачем та судом за цей же період.

Однак із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно вищевказаного рішення від 07.12.2020 р. державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Д.М., який помилково не був врахований судом при ухваленні рішення вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з грудня 2019 р. по липень 2020 р. становить 29252 грн., зважаючи на не врахування при першому розрахунку здійснених оплат у травні та червні 2020 року (а.с. 50).

З вказаного розрахунку вбачається, що не заперечується, також, і позивачкою, що відповідачем було сплачено 1000 грн. в травні 2020 року та 3000 грн. в червні 2020 року.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 , також, надав суду докази сплати 15.05.2020 р. аліментів в розмірі 1 000 грн. та 15.06.2020 р. в розмірі 3 000 грн. (а.с. 29-30).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сума заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що суму заборгованості вказано невірно та така потребує перерахунку, оскільки на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, судом першої інстанції, також, вірно не взято до уваги, оскільки доказів оскарження в установленому законодавством порядку визначеної державним виконавцем заборгованості по аліментам відповідач суду не надав.

Відповідно до вимог статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, про що йшлося.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягала стягненню неустойка, нарахована за період з грудня 2019 року по липень 2020 року у розмірі не більше 29252 грн., що становить 100 відсотків заборгованості за аліментами за спірний період, однак була стягнута судом у більшому розмірі.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної від 25 квітня 2018 року, викладеної у постанові №572/1762/15-ц, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказане, також, відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 26.02.2020 року у справі №208/7353/16-ц та в постанові від 20 травня 2020 року у справі №127/20291/16-ц.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, щозагальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 13320,50 грн. слід вважати помилковими, оскільки розрахунок відповідача базується на помилкових розрахунках розміру місячної суми аліментів та спростовується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 07.12.2020 наданим державним виконавцем Печерського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), який ним не оскаржувався та не спростований належними та допустимими доказами.

Зважаючи на вказане, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Рішення ж суду першої інстанції слід змінити. А саме слід зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 33 252 грн. до 29 252 грн.

В решті ж рішення суду слід залишити без змін.

Вказаним слід визнати доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими та таку задовольнити частково, як і заявлені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

РішенняСихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року змінити.

Зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 33 252 грн. до 29 252 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021р.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра