Номер провадження: 22-ц/813/6303/21
Номер справи місцевого суду: 509/284/20
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року у складі судді Бочарова А.І.,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.10.2006 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач разом з дочкою проживає в будинку своєї матері в смт. Овідіополь Одеської області. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.11.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.01.2013, стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 до повноліття дитини та стягнуто додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 02.10.2012 до повноліття дитини. Аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. та додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. сплачувались відповідачем до досягнення дитиною 17-річного віку. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.02.2019 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, змінено розмір аліментів на дитину, що стягувались з відповідача на користь позивача за рішенням Овідіопольського районного суду від 12.11.2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, про зобов`язання вчинити певні дії, про стягнення додаткових витрат на дитину, та вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначив, що з часу набрання чинності рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.02.2019 відповідач не надавав для дитини аліменти в розмірі 2 500 грн., натомість надсилав з запізненнями мінімальний розмір аліментів, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У 2019 році дочка сторін вступила на навчання на факультет «Міжнародні відносини» до Вищої Школи Внутрішньої Безпеки (м. Лодзь, Польща) при Міжрегіональній академії управління персоналом (м. Київ) за програмою подвійного диплому, форма навчання: заочна; рівень освіти: бакалавр. Згідно укладеного Контракту від 19.08.2019 вартість навчання дочки у Вищій Школі Внутрішньої Безпеки (м. Лодзь, Польща) становить 300 євро за рік; в Академії- становить 10 000 грн. на рік. Строк навчання становить 4 роки 6 місяців. Загальна середньомісячна вартість навчання дочки сторін за Контрактом від 19.08.2019 складає 1 493,88 грн., виходячи з розрахунку: 660,55 + 833,33 (грн.) = 1493,88 (грн.). Відповідач з 2002 року систематично займається підприємницькою діяльністю, у його власності є рухоме та нерухоме майно, має добрий стан здоров`я, що доводять добре матеріальне становище відповідача та його фінансову спроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки. З урахуванням тієї обставини, що дочка ОСОБА_4 з серпня 2018 року працевлаштована в ТОВ «Сушия», що знаходиться в м. Одеса, і отримує щомісячну заробітну плату в розмірі 1 083,25 грн., посилаючись на зазначені обставини, а також на норми ст.ст.141, 191, 199-201 СК України, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 3500,00 грн. щомісяця, на час до досягнення дочкою 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 20 січня 2020 року на час до припинення нею навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 26 064,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано, що батько дитини добросовісно виконував обов`язки по сплаті аліментів та наразі заборгованість у відповідача відсутня. Апелянт також вказав, що матір дитини питання щодо обрання учбового закладу, в якому буде навчатися дитина, вирішила самостійно не узгоджуючи це з батьком та не поцікавившись матеріальним станом відповідача. На момент обрання учбового закладу відповідач був безробітним, а позивач перебувала на обліку в центрі зайнятості. Скаржник зазначив, що проблеми зі станом здоров`я дочки є надуманими, зважаючи на те, що ОСОБА_5 веде активний спосіб життя, навчається, працює та подорожує. Суд першої інстанції не врахував факт скрутного матеріального становища та поганого стану здоров`я відповідача. Апелянт зазначив, що припинив підприємницьку діяльність є безробітним, альтернативних джерел прибутку не має, пенсію не отримує. Єдиним майном, яке знаходиться у відповідача у приватній власності останній вказав Ѕ частини гаражу, жодного іншого нерухомого та рухомого майна, відповідач вказав, що не має. Зазначив, що має на утриманні доньку від попереднього шлюбу, сплачує аліменти на її утримання та утримує непрацездатну матір, яка є тяжко хворою. Скаржник також вказав на те, що суд не надав значення позитивного матеріального становища позивача, яка є однією із засновників ТОВ «Юридичний департамент «Щит і меч», де її внесок до статутного фонду складає 900 грн., а частка становить 90,0000%, у власності має Ѕ частини двокімнатної квартири та Ѕ частини гаражу. Разом з тим апелянт не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу з посиланням на те, що розрахунок позивача витрат на правову допомогу у розмірі 26064,80 грн. не відповідає дійсності. Представник позивача працює у ТОВ «Юридичний департамент «Щит і меч», засновником якої є позивач, а тому таку правничу допомогу не можна оцінювати об`єктивно. Сума витрат на правничу допомогу перевищує розмір позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу призначено до розгляду без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Матеріали справи свідчать, що 12.11.1989 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 .

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.10.2006 шлюб між сторонами розірвано.

12.11.2012 рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.01.2013, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 до повноліття дитини, та додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 02.10.2012 до повноліття дитини.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.02.2019, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задоволено частково. Змінено розмір аліментів на дитину, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 листопада 2012 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, про зобов`язання вчинити певні дії, про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , аліменти в розмірі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_6 досягнула повноліття у зв`язку з чим стягнення аліментів по виконавчому листу на її утримання припинено.

Згідно довідки Міжрегіональної академії управління персоналом Польсько-Українського освітнього центру при МАУП від 28.08.2019 N978/вшб повнолітня ОСОБА_3 є студенткою 1-го курсу Вищої школи внутрішньої безпеки в Лодзі (Польсько-Український освітній центр при МАУП) з 19.08.20419. Форма навчання-заочна. Загальний термін навчання складає 4 роки 6 місяців.

Згідно контракту від 19.08.2019, укладеного між Вищою школою внутрішньої безпеки в м. Лодзь, ПрАТ «Вищий навчальний заклад Міжрегіональної Академії управління персоналом» та ОСОБА_3 , вартість навчання становить 300 євро на рік, вартість послуг Академії протягом навчання в ВШВБ складає 10 000 грн. на рік.

Таким чином, середньомісячна загальна вартість навчання повнолітньої дочки складає 1493,88 грн., виходячи з наступного: щомісячна вартість навчання в Академії становить 833,33 грн., виходячи з розрахунку: 10 000 (грн.): 12 (міс.) = 833,33 (грн.); щомісячна вартість навчання у Вищій Школі становить 300 (євро) : 12 (міс.) = 25 (євро), що по курсу НБУ на день звернення до суду з позовом становить: 25 (євро) * 26,422 (грн./євро)= 660,55 (грн.).

Повнолітня ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України ОСОБА_3 з 2018 року працює в ТОВ «Сушия». Заробітна плата за 2019 рік становила 8930,16 грн.

Згідно з довідкою Пенсійного фонду України дохід відповідача ОСОБА_1 за 2019 рік становив 43 080,94 грн.

На утриманні у ОСОБА_1 перебуває її мати ОСОБА_7 , у зв`язку з чим позивач отримує соціальну допомогу в середньому розмірі 200 грн. на місяць.

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно в період з 01.01.2019 по теперішній час відповідач має в спільній сумісній власності разом з ОСОБА_8 : чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 72,5 кв. м, житловою площею 44,2 кв. м. (Ѕ частка відповідача), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину гаража № НОМЕР_1 , загальною площею 20,1 кв.м., на АДРЕСА_2 , в гаражному кооперативі «Автомобіліст»; Ѕ частину гаражу № НОМЕР_2 , загальною площею 28 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кооператив «Автомобіліст» (Ѕ частини гаражу належить відповідачу); двокімнатна квартира, загальною площею 52,5 кв. м, житловою площею 26,4 кв. м., (Ѕ частка відповідача), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, Ѕ частини відповідача.

Також за відповідачем значились зареєстрованими транспортні засоби: з 01.11.2011 по 23.08.2014 автомобіль «HYUNDAI ACCENT», 2008 року випуску; з 15.03.2016 по 27.06.2018- автомобіль «HYUNDAI ACCENT», 2008 року випуску.

ОСОБА_2 до 16.10.2015 займався підприємницькою діяльністю, яку припинено.

Відомості щодо офіційного доходу ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту даних норм, порядок виконання обов`язку матері, батька утримувати дитину до її повноліття та правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовані різними нормами Сімейного кодексу України, виходячи із різного правового статусу дитини (особи, яка не досягла 18 років) та дочки, сина, які досягли повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі N 622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 СК України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, що продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання.

Разом з тим відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

На обґрунтування своїх вимог позивач здійснила розрахунок вартості потреб, необхідних для навчання дочки. За підрахунком позивача загальний розмір витрат становить 8 102,36 грн., з урахуванням тієї обставини, що дочка з серпня 2018 року працевлаштована та отримує щомісячну заробітну плату в розмірі 1 083,25 грн. та враховуючи, що обов`язок щодо матеріального забезпечення дочки покладений на обох батьків, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню Ѕ частина від загальної суми мінімальних потреб дочки на місяць, що складає 3 509,55 грн., виходячи з розрахунку: 7 019,11 (грн.) : 2 = 3 509,55 (грн.) на місяць.

Апеляційний суд зазначає, що аліменти, які сплачуються на утримання повнолітніх дочки (сина) - це платіж на утримання цих осіб, який повинен бути спрямований на покриття матеріальної допомоги, якої вони потребують, зокрема, у зв`язку із продовженням навчання. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням цієї мети, та обов`язку, який є в обох із батьків і має бути рівним, а розмір аліментів має бути обґрунтованим та доведеним.

Дослідивши розрахунок позивача, апеляційний суд вважає, що розмір визначених витрат позивачем не є співмірним з урахуванням мети аліментів та в повній мірі є не обґрунтованим та не доведеним, матеріальний стан відповідача не врахований в повній мірі.

Так, зазначені в розрахунку витрати на періодичне медичне обстеження та лікування, визначені позивачем у розмірі 496,38 грн. в місяць, витрати на комунальні послуги, які використовуються дочкою за адресою проживання у розмірі 800 грн. за період з січня по грудень 2019, витрати на товари повсякденного вжитку у розмірі 377,83 грн. на місяць (придбання білизни, посуду, засобів особистої гігієни) не є в розумінні СК України аліментами у зв`язку з продовженням навчання, а є додатковими витратами.

Верховий Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі N521/16268/18 висловив правову позицію, яка полягає у тому, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Крім того, визначена сума витрат на оренду житла в м. Києві в період сесії на період 2-х сесій у розмірі 200 грн. на добу *15 днів* 2 сесії=3000 грн./15 днів. 3000 грн./1 навч. рік:12 міс=250 грн., належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджена.

З урахуванням співрозмірності мети аліментів на навчання, розмір визначених позивачем аліментів на місяць на придбання продуктів харчування у розмірі 2 400 грн., придбання повсякденного одягу у розмірі 1277,50 грн.; придбання одягу для занять у розмірі 187,50 грн.; придбання взуття у розмірі 383,33 грн. та придбання приладів для навчання у розмірі 201,25 грн. не є обґрунтованим з урахуванням того, що повнолітня дитина знаходиться на заочній формі навчання, яке складається з двох сесій на рік по 15 днів кожна, отже, навчання проходить 30 днів у одному році. У зв`язку з чим вказані витрати слід розділити на 12 місяців, що в загальному розмірі становить 368 грн.

Доказами по справі доведено, що загальна середньомісячна вартість навчання дочки сторін за контрактом від 19.08.2019 складає 1 493,88 грн.

Витрати на один квиток з посадкою в автобус за маршрутом Одеса-Київ, Київ-Одеса, згідно наданих позивачем копій квитків, становить 420 грн., отже, вартість витрат з урахуванням 2 сесій на рік по 15 днів, становить 1680 грн., отже в місяць сума становить 140 грн.

Доказів щодо витрат на проїзд в автобусі з смт. Овідіополь до Одеси та в зворотному напрямі, а також з автовокзалу м. Києва та в зворотному, в напрямку до орендованого житла та витрати на метро й маршрутку у визначеному позивачем розмірі не надано, відтак зазначені витрати можуть мати лише вірогідний характер.

Оскільки вищевказані обставини не були в достатній мірі враховані судом, рішення суду першої інстанції в частині визначення конкретного розміру аліментів слід змінити.

Враховуючи положення статей 182, 199, 200 СК України, позовні вимоги а також той факт, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо надання матеріальної допомоги повнолітнім доньці чи сину, які продовжують навчання, якщо батьки можуть таку матеріальну допомогу надавати та дані щодо повної відсутності можливості надання допомоги дочці батьком у матеріалах справи відсутні; те, що донька сторін дійсно продовжує навчання та дійсно потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; відповідач є працездатною особою, має рухоме та нерухоме майно; те, що відповідач сплачує аліменти на дитину від іншого шлюбу; донька сторін є повнолітньою та наразі працевлаштована та отримує дохід, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню та розмір аліментів, що підлягає стягненню за оскаржуваним рішенням як і вказаний позивачкою розмір аліментів слід вважати непідтвердженим та рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання слід змінити, зменшивши до 2000 грн.

Висновки суду першої інстанції щодо неналежної сплати відповідачем аліментів на час неповноліття дитини, а також щодо нехтування правами та обов`язками батька по відношенню до дитини на суть даного спору про стягнення аліментів на навчання не впливають та відношення до даних правовідносин не мають.

Не має правового значення в яких умовах наразі проживає друга дитина позивача від іншого шлюбу, а тому висновки в цій частині також на вирішення даного спору не впливають.

Крім того, судом було безпідставно взято до уваги доводи позивача про те, що відповідач продовжує підприємницьку діяльність з огляду на те, що наявні в матеріалах справи відомості щодо даної обставини доводять, що 16.10.2015 відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність.

Разом з тим, той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований не може однозначно свідчити про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Саме небажання щодо навчання дочки у вузі не позбавляє апелянта обов`язку утримувати дочку на період її навчання.

Доводи апелянта, що на його утриманні перебуває його матір, яка є пенсіонером, та потребує його утримання і лікування, у зв`язку з чим його матеріальне становище погіршується, не може підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчатися, оскільки відповідачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження факту перебування на його утриманні матері, що він несе такі витрати, здійснює догляд за матір`ю, проживає з нею та оплачує витрати на її лікування. Як вбачається, його матір є пенсіонером, отримує пенсію.

Щодо витрат на правову допомогу, суд першої інстанції стягнув з відповідача вартість наданих послуг адвокатом позивачу у заявленому останнім розмірі 26 064,80 грн. виходячи з остаточного розрахунку суми судових витрат, які понесено у зв`язку із розглядом даної справи та квитанції від 24.03.2020, виданої адвокатом Суменком В.О.

Проте, апеляційний суду вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 1-3 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 02.01.2020 та остаточний розрахунок суми витрат, складений 24.03.2020 та квитанція Форми №пО-Д2 згідно з якою надано послуги правничої допомоги ОСОБА_1 в загальному розмірі 26064,80 грн.

Відповідно до п. 3 Остаточного розрахунку розмір винагороди адвоката за надання правничої допомоги обчислено у відсотках до місячного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осiб, визначеного законом на час надання правничої допомоги та залежить вiд складності робіт. Зазначено, що адвокатом витрачено 31 година, необхідна для досягнення бажаного результату у даній справі, що відображається в наступних діях: попереднє спілкування та зустріч з позивачем, надання усної юридичної консультації, узгодження правової позиції у справі -2 години; попереднє ознайомлення з матеріалами справи, проведення попереднього аналізу справи, збір інформації та документів, необхідних для ведення справи у судi-2 години; складання та подача до суду позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_2 (20 аркушів), а також складання додатків до позовної заяви, а саме: розрахунки, таблиці, тощо, всього 15 годин; виготовлення інших документів, що є додатками до позовної заяви у кількості 77 примірників-15 годин; складання орієнтовного попереднього розрахунку суми судових витрат-1 година; складання та подача до суду клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні-0,5 годин; складання та подача заяви про ознайомлення з матеріалами справи-0,5 годин; ознайомлення з матеріалами справи -1 година; час, витрачений на проїзд від офісу адвоката до місця надання правової допомоги та у зворотному напрямку-3 години; час, витрачений на вчинення адвокатом інших дій, потреба у яких визначається характером та специфікою даного цивільно-правового спору, зокрема надання консультацій позивачу, копіювання документів, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням-3 години.

Відповідач в суді першої та апеляційної інстанції заперечував щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню.

Предметом позову є стягнення аліментів на навчання, отже справа не є складною, а визначений адвокатом витрачений час в 31 годину апеляційний суд вважає завищеним та таким, що в повній мірі не відповідає матеріалам справи.

Вбачається, що судове засідання у даній справі відбулося лише 24.11.2020 в якому учать приймала сама позивач особисто, вбачається, що 26.05.2020 ОСОБА_1 особисто по електронній пошті подала клопотання про розгляд справи без її участі, разом з тим, складання та подача до суду позовної заяви на 20 аркушах частина з яких містить посилання на попередні судові рішення про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину та складання додатків до позовної заяви, частина з яких копії судових рішень, а також роздруківки копій квитанції та історії хвороби та обстеження дитини не може свідчити про 15 годинний витрачений час.

З огляду на викладене, вартість визначеного адвокатом витраченого часу 31 година, яку оцінено у розмірі 26064,80 грн. не відповідає критерію розумності розміру.

Поряд з цим, положення частини 9 статті 141 ЦПК, якими керується суд при вирішенні питання про відшкодування судових витрат у цій справі, допускають часткове відшкодування таких витрат.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, враховуючи конкретні обставини даної справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи позивача, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, апеляційний суд вважає, що справедливим і співмірним є розмір витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягуваних аліментів та витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6 , яка продовжує навчання змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_6 , яка продовжує навчання в розмірі 2000 грн. щомісячно, на період її навчання, починаючи з 20 січня 2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23 річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: