Справа № 462/4524/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 вересня 2021 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Аврамишиної Д.О.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Рибака М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, покликаючись на те, що за час спільного проживання у нього та відповідача народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З січня 2019 року донька проживає з ним, відповідач не цікавиться здоров`ям, розвитком дитини та практично із нею не бачиться. Просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі ј частки доходу відповідача щомісячно.

Позивач в судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, зокрема, шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у її відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що підтримує позов, вважає за доцільне позов задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем та стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини.

Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено що, за час спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

До рішення Європейського Суду з прав людини в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за "виняткових обставин" більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу "Цаунеґґер проти Німеччини" з відповідними змінами, заява N 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №4-5 від 01 вересня 2021 року доцільним є визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як батько, є таким, що має більше, порівняно з матір`ю ОСОБА_2 , можливостей щодо належного утримання, виховання й повноцінного розвитку дитини ОСОБА_3 , а також, враховуючи думку Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, а також найкращі інтереси ОСОБА_3 , її належний розвиток, догляд у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає за необхідне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною сторін, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02 березня 2017 року.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Враховуючи матеріальне становище позивача та платника аліментів, яка є працездатною особою і спроможна платити аліменти на утримання доньки, з метою забезпечення ОСОБА_3 рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є обов`язком ОСОБА_2 , як матері, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від її заробітної плати починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до повного задоволення.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 840,80 грн. сплаченого судового збору та у дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 150, 152, 153, 155, 157, 160, 161, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року з наступними змінами, Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, суд -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 /паспорт НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 / на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від її заробітної плати (всіх доходів), починаючи від дня пред`явлення позову, з 29 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 /паспорт НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 / 840 /вісімсот сорок/ гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 /паспорт НОМЕР_2 / у дохід держави 840 /вісімсот сорок/ гривень 80 копійок судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: /підпис/ Ліуш А.І.

Копія вірна.

Суддя: Ліуш А.І.