Єдиний унікальний номер судової справи: № 487/5877/20
Номер провадження № 22-ц/812/1578/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: відповідача - ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Онищенко Лілією Вадимівною

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сухаревич З.М., в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Позивачка зазначала, що з 11 серпня 2001 року перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 26 листопада 2013 року розірвано. Від подружнього життя мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час донька проживає разом з матір`ю та знаходиться повністю на її утримані. Добровільно відповідач аліменти не сплачує, матеріально не допомагає, в житті доньки участі не приймає та всіляко намагається усунутись від сплати аліментів.

Посилаючись на викладене позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, тобто з 12 жовтня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду мотивовано тим, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні а відтак необхідно присудження аліментів з відповідача на користь позивачки враховуючи матеріальне становище відповідача, стан здоров`я, відсутність інших утриманців.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги те, що позивачка разом з дитиною проживає у належній відповідачу квартирі не сплачуючи орендної плати за домовленістю в рахунок сплати аліментів. Крім того, на теперішній час відповідач проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою для якої він є єдиним годувальником. Доход відповідача це лише соціальні виплати для непрацюючої особи у розмірі 1000 грн. на місяць, а тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що станом на 01 січня 2021 року становить 1197,50 грн. Також відповідач зазначає, що суд розглянув справу у його відсутність без належного повідомлення, що є підставою для скасування рішення.

Позивачка у судове засідання не з`явилась про місце й час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що сторони перебували у шлюбі з 11 серпня 2001 року, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2013 року розірвано (а.с.11).

Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Після розірвання шлюбу донька проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні (а.с.9-10).

На теперішній час домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто.

Відповідач є працездатним, проте не працює, перебуває на обліку, як безробітний, у Миколаївському місткому Центрі зайнятості з 22 травня 2020 року та його дохід з 01 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року становить 6 000 грн. (а.с.51 зв.).

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 3 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року ОСОБА_1 отримав 6 659,68 грн. (а.с.51).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1 921 гривня, з 1 липня - 2 013 гривень, з 1 грудня - 2 100 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, який не заважає останньому працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, колегія суддів, виходячи з принципу співмірності для забезпечення прав дитини, доходить висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку правильними, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з фінансових можливостей відповідача та враховував саме інтереси дитини, на користь якої стягувалася вказана сума грошей.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, в повній мірі відповідає потребам та інтересам дитини, а судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на перебування на утриманні відповідача матері, яка є пенсіонеркою, також не є підставою для звільнення його від обов`язку щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дочки. Більш того, мати відповідача отримує пенсію.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка разом із дитиною проживають у належній відповідачу квартирі та не сплачують жодної орендної плати, що свідчить про домовленість між сторонами звільнення ОСОБА_6 від сплати аліментів на утримання доньки є безпідставними, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання доньки не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд розглянув справу у відсутність відповідача без належного його повідомлення не заслуговують на увагу, оскільки про місце й час розгляду справи, призначене на 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 було відомо, про що свідчить його заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.31).

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Онищенко Лілією Вадимівною залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 07 вересня 2021 року.