Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1766/20 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №289/1766/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспорної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у якому просив стягнути в солідарному порядку відшкодування за заподіяну внаслідок ДТП матеріальну шкоду у сумі 13 996,28 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 липня 2020 року близько 22 години 20 хвилин ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем "Renault Kangoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 123 км автодороги "Овруч - Малин -Кочерів", що по вул. Велика Лутовецька в селі Лутівка Радомишльського району Житомирської області, здійснила зіткнення із задньою частиною воза гужової повозки, яка рухалась в попутному напрямку та в якій знаходилися пасажири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказує, що він є власником возу та коня і внаслідок ДТП, йому завдана матеріальна шкода, а саме пошкоджено віз, чим завдано шкоди на 2000 грн та кінь, який втратив здатність виконувати сільськогосподарські роботи, витрати на якого становили 11 996,28 грн і якого після ДТП він змушений був продати.

Зазначає, що неправомірними діями ОСОБА_2 вчинила суспільно-небезпечне правопорушення, проте кримінальне провадження відносно неї було закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності. У зв`язку із закриттям кримінального провадження цивільний позов був залишений судом без розгляду. Окрім того, вказує, що у вказаному кримінальному проваджені його не було визнано потерпілим.

Зазначає, що відповідно до укладеного 19.08.2016 договору страхування у вигляді страхового полісу №АЕ9667880 укладеного між власником автомобіля ОСОБА_5 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» остання взяла на себе зобов`язання виплатити страхову суму за шкоду завдану життю і здоров`ю людини. Страховий ліміт становить 200 000 грн. Вказує, що відповідачі у добровільному порядку не відшкодовують заподіяну шкоду, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які свідчили про відсутність її вини у заподіяні йому майнової шкоди. Зазначає, що у проваджені Брусилівського районного суду Житомирської області знаходилося кримінальне провадження №0000445 відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Проте, дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності. Стверджує, що ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області про закриття кримінального провадження встановлені головні ознаки деліктного правопорушення, а саме винна (стан алкогольного сп`яніння), заподіяння матеріальної шкоди, причинний зв`язок з неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 і заподіяння матеріальної шкоди. Зазначає, що на підтвердження заподіяння матеріальної шкоди ним надані належні письмові докази. Посилання у рішенні на відсутність факту реєстрації гужового возу і ветеренарного паспорту на коня не є підставою для відсутності підстав для відшкодування заподіяної шкоди. Окрім того, вважає, що ним не пропущено строки для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 23 липня 2017 року близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_2 яка керувала автомобілем "Renault Kangoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 123 км автодороги "Овруч - Малин - Кочерів", що по вул. Велика Лутовецька в селі Лутівка Радомишльського району Житомирської області, порушила правила дорожнього руху та здійснила зіткнення із задньою частиною гужової повозки, яка під керуванням ОСОБА_6 рухалась в попутному напрямку.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - як необережні дії, які виразились в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 ушкодження середнього ступеню важкості.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2020 року у справі № 289/1456/18, за клопотанням ОСОБА_2 , її звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене 23 липня 2017 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито, що є нереабілітуючою підставою.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Renault Kangoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» згідно з полісом №АЕ9667880 від 19.08.2016 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, що передбачав страхову суму за шкоду, заподіяну майну - 200 000,00 грн.

На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано довідку №35 від 27.07.2017 та довідку №5 від 19.02.2021 з якої вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Радомишльської районної державної лікарні ветеренарної медицини про надання ветеренарних послуг кобилі гнідої масті з білою проталиною на голові, віком 10 років по кличці «Машка» у період з 24.07.2017 по 26.07.2017.

Відповідно до розписок вбачається, що ОСОБА_1 придбав кобилу «Машка» 25.06.2017 у громадянки ОСОБА_8 , 02.09.2017 продав ОСОБА_9 за суму 3 700 грн після, як таку, що після ДТП.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження майнових прав на кобилу, оскільки не надано паспорта, а також не надано до суду жодного доказу на підтвердження майнових прав на віз, його вартості, обставин придбання.

Колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі статями 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» (далі-Закон) об`єктом ідентифікації та реєстрації є сільськогосподарські тварини - велика рогата худоба, коні, свині, вівці, кози.

Як зазначено в ст. 5 Закону юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, зобов`язані: подавати для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин; вести облік усіх тварин у господарстві, в тому числі щодо їх народження, ідентифікаційних номерів, усіх переміщень тварин між господарствами, а також про забій, утилізацію та падіж тварин; здійснювати переміщення тварин з ідентифікаційними документами.

Ідентифікаційні документи - документи встановленого паспорту коня, реєстраційне свідоцтво свиней, реєстраційне свідоцтво овець/кіз (п. 3 ст. 1 Закону).

У відповідності до «Положення про ідентифікацію та реєстрацію коней» затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України № 496 від 31.12.2004 п.п. 1.1.-1.4. дане Положення визначає порядок проведення ідентифікації і реєстрації коней. Положення є обов`язковим для виконання всіма фізичними особами, що є власниками коней. Ідентифікації і реєстрації підлягають усі коні, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Ідентифікація і реєстрація коней запроваджується в тому числі і з метою підтвердження права власності на коней.

Згідно п.4 даного наказу визначено, що, починаючи з 1 січня 2007 року, переміщення коней з господарства в господарство, реалізація та забій тварин на м`ясо здійснюються за умови, що тварина ідентифікована та зареєстрована в установленому порядку та за наявності паспорта коня.

Відповідно до п.п.1.1,1.2, 1.3 Положення, це положення визначає порядок проведення ідентифікації і реєстрації коней, є обов`язковим для виконання всіма юридичними та фізичними особами, що є власниками коней, займаються їх розведенням, вирощуванням, утриманням, випробуваннями, торгівлею, транспортуванням, проводять забій, утилізацію, здійснюють ветеринарно-санітарний контроль, ведуть централізований племінний облік, надають сервісні послуги у сфері тваринництва та проводять виставки за участю коней. Ідентифікації і реєстрації підлягають усі коні, які перебувають, розводяться або утримуються на території України.

Пунктом 1.4. Положення визначено, що ідентифікація і реєстрація коней запроваджується з метою , зокрема, і підтвердження права власності на коней.

Відповідно до п. 1.5. власником є фізична чи юридична особа, яка володіє, користується та розпоряджається тваринами; паспорт коня це документ установленої форми, що містить ідентифікаційні та інші дані стосовно коня, відомості про власника, реєстрацію в Реєстрі тварин, ветеринарно-санітарні заходи та є обов`язковим супровідним документом при будь-якому переміщенні тварини.

Розділом 4 Положення (в редакції Наказу Міністерства аграрної політики № 85 від 25.02.2008) встановлено, що Паспорт коня (паспорт віслюка/мула/лошака) видається на кожну тварину, ідентифіковану і зареєстровану в установленому цим Положенням порядку, є супровідним документом на коня при будь-якому його переміщенні і зберігається за місцеперебуванням коня ( п. 4.1.) Бланки паспорта коня (додаток 9), паспорта віслюка/мула/лошака (додаток 10 виготовляються згідно з технічним описом бланка "Паспорт коня" (додаток 11) ( п.4.3).

Згідно п. 4.6. Положення , в редакції Наказів Міністерства аграрної політики № 85 від 25.02.2008 та № 484 від 18.12.2015) Паспорт містить такі розділи: Відомості про коня та його власника. Відомості про коня містять: ідентифікаційний номер, код мікрочипа (за наявності), дату народження, кличку, стать, масть, породну належність, реєстрацію в ДКПК (за наявності), походження (номер за ДКПК (для племінних коней), кличка, рік народження і порода батька, матері і батька матері), місце народження; відомості про власника, які містять назву господарства, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, поштову адресу. Реєстрація зміни власника. Родовід коня (крім паспорта віслюка/мула/лошака). Ідентифікаційний опис коня (віслюка/мула/лошака). Розділ містить кличку коня, графічний і письмовий опис відмітин і прикмет коня, реєстрацію зміни клички коня, відмітку про кастрацію. Перевірка ідентифікаційних даних коня. Проводиться шляхом порівняння відмітин і прикмет коня з відмітинами і прикметами, що описані в його паспорті. Перевірка ідентифікаційних даних проводиться уповноваженою особою або ветеринарним лікарем у разі прибуття коня на змагання, випробування тощо і у всіх випадках застосування щодо коня ветеринарних лікарських препаратів або проведення ветеринарних досліджень. Відмітки про проведені вакцинації проти грипу коней. Відмітки про інші вакцинації (крім грипу). Лабораторні дослідження. До цього розділу заносяться результати проведених лабораторних досліджень щодо наявності в організмі коня збудників інфекційних захворювань або заборонених речовин. Облік застосування ветеринарних лікарських засобів. У цьому розділі лікар ветеринарної медицини, що проводить лікування коня, зазначає інформацію щодо дати, місця лікування і назви кожного ветеринарного лікарського препарату, що застосовувався для лікування коня, і засвідчує її своїм підписом і печаткою.

Паспорт на ідентифікованого коня видається один раз. Термін дії паспорта є безстроковим. Обмін паспорта або видача нового здійснюється у разі, якщо: власником були встановлені розбіжності в записах паспорта із записами книги обліку ідентифікованих коней; паспорт став непридатним для користування; паспорт утрачено. (п.4.8. 4.10. Положення) .

Таким чином належним документом ідентифікації коня, в тому числі її власника, є паспорт коня, який відповідно до наведених положень процесуального законодавства є належним та допустимим доказом, який дозволяє визначити його власника.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній документ, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на коня, а тому посилання позивача на належне підтвердження майнових прав на коня наявними у справі розписками є безпідставними.

Окрім того, в матеріалах справи відсутній акт оцінки вартості коня.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено майнових прав на віз, його вартості, обставин придбання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду стороною позивача не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді