про забезпечення позову
Справа № 495/6687/21
Номер провадження 2-з/495/142/2021
01 вересня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Анісімова Н.Д.,
за участі секретаря судових засідань - Красовської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за ОСОБА_1 до Малого колективного підприємства «Мрія-2», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48504481 від 04.09.2019 року, -
16 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із позовом до Малого колективного підприємства «Мрія-2», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48504481 від 04.09.2019 року, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг».
Ухвалою суду від 19.08.2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.
30.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у якій просить: вжити заходи забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до Малого колективного підприємства «Мрія-2», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48504481 від 04.09.2019 року, а саме:
- накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - магазин змішаної торгівлі, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити державним реєстраторам суб`єктів державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, нотаріусам та акредитованим суб`єктам державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, реєстрації чи перереєстрації права власності та будь-які інші реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна - магазину змішаної торгівлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог заяви позивачка посилається на наступне.
Державним реєстратором Манютою С.В. під час прийняття спірного рішення порушено вимоги статей 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки ним не було перевірено документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій відмови в державній реєстрації прав, не було встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2018 у справі № 495/9109/17 та постановою Верховного суду України від 03.07.2019 у справі № 495/9109/17 не передбачалося припинення права власності ОСОБА_1 на магазин, при проведенні оскаржуваної державної реєстрації у державного реєстратора Манюти С.В. були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, і ним не було встановлено відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих та отриманих документах, оскільки право власності на магазин вже було зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_1 .
Наразі відповідач вчиняє дії щодо поновлення незаконної реєстрації та відчуження спірного майна, що підтверджується наступним.
У мережі Інтернет на сайті OLX позивачка виявила оголошення про продаж Торговельного центру «Фенікс» наступного змісту: «Продам торговый центр. 4 000 000 грн. Белгород-Днестровск. Ул Первомайская 75/98. Торговая площадь 1171.7 м2. Отопление твердотопливный котел. Кондиционирование. Действующий бизнес. Частично требует ремонта.» (роздруківка додається)
Наказом МЮУ №3975/5 від 12.12.2019 скасовано рішення № 48504481 від 04.09.2019, Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/683/20 від 09.04.2021, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021, наказ МЮУ №3975/5 від 12.12.2019 скасовано, оскільки Міністерство юстиції України не було повноважне розглядати скаргу, адже був наявний спір щодо майна.
У справі №640/683/20 Мале колективне підприємство "Мрія-2" просило суд зобов`язати Міністерство юстиції України відновити становище, що існувало до видачі незаконного наказу шляхом поновлення в державному реєстрі скасованої державної реєстрації 04.09.2019 року №48504481, однак суд відмовив у задоволені даної вимоги, посилаючись на те, що це відноситься до дискреційних повноважень Міністерства юстиції України.
У зв`язку з тим, що скасовано наказ Міністерства юстиції України №3975/5 від 12.12.2019, яким скасовано спірне незаконне рішення № 48504481 від 04.09.2019 є всі підстави вважати, що відповідач, Мале колективне підприємство "Мрія-2", буде намагатися відновити незаконну реєстрацію.
Таким чином, висування відповідачем позовної вимоги у справі № 640/683/20 про поновлення в державному реєстрі скасованої державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оголошення про продаж спірного майна свідчать про вчинення відповідачем дій, які є загрозою для виконання рішення у даній справі.
Заявниця вважає, що відповідна інформація, а саме: оголошення про продаж магазину змішаної торгівлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке є предметом спору у даній справі, розміщеного в мережі Інтернет, є підставою для обґрунтованого припущення щодо можливості продажу чи відчуження цього майна будь-яким іншим способом Відчуження ж магазину змішаної торгівлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , призведе до неможливості ефективного реального захисту прав позивача та їх поновлення зазначеним шляхом.
З огляду на викладені обставини, наявні обґрунтовані підстави для забезпечення позову, просить задовольнити заяву.
Відповідач Мале колективне підприємство "Мрія-2" надало до суду заперечення, відповідно до яких просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що МКП «Мрія-2» є власником магазину змішаної торгівлі, загальною площею 1171,7 кв.м., літ. «Б», за адресою: АДРЕСА_1 .
Дане нерухоме майно належить МКП «Мрія-2» на підставі свідоцтва про право власності від 10.08.2010 року та було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.08.2013 року за №2039898.
Тривалий час МКП «Мрія-2» знаходиться у судових спорах, що захисту прав власності на вказане нерухоме майно, всі обставини будуть надані після отримань позовної заяви.
Заперечуючи проти задоволення заяви, відповідач також зазначає, що на його думку, ОСОБА_1 та інші особи, які їй допомагають посяганнях на майно МКП «Мрія-2», штучно оформили оголошення на сайті ОЛХ та вказали номер телефону схожий на номер ОСОБА_2 , з метою подачі повторно заяви про забезпечення позову, намагаючись таким чином свідомо ввести в оману суд про те, що нібито МКП «Мрія-2» намагається відчужити магазин змішаної торгівлі, загальною площею 1171,7 кв.м., літ. «Б», за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того вказує, що очевидним є те, що саме дії позивача ОСОБА_1 , направлені на незаконну реєстрацію права власності за нею на магазин змішаної торгівлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є неправомірними.
Вважає також, що заявлені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову не є спів мірними із позовними вимогами та на підставі наданих заперечень просить відмовити у задоволенні заяви.
Дослідивши матеріали справи та доводи поданої заяви про забезпечення позову суд приходить до наступного.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову.
Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини у зв`язку з якими позивачка просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача частково, з огляду на наступне.
Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.
Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяви про забезпечення позову знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що між нею та відповідачем МКП «Мрія-2» дійсно існує спір з приводу реєстрації права власності на магазин змішаної торгівлі, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,
Також матеріалами встановлено, що рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В., яке оскаржується позивачкою, прийнятого 04.09.2019 року №48504481, скасовано записи про право власності ОСОБА_1 на магазин змішаної торгівлі, загальною площею 1171.7 кв.м, літ. «Б», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на майно за Малим колективним підприємством "Мрія-2", а саме відновлено запис про право власності.
Судом розглянуто усі докази, долучені заявником до заяви при забезпечення позову на її обґрунтування, та встановлено, що у мережі Інтернет на сайті OLX позивачка виявила оголошення про продаж Торговельного центру «Фенікс» наступного змісту: «Продам торговый центр. 4 000 000 грн. Белгород-Днестровск. Ул Первомайская 75/98. Торговая площадь 1171.7 м2. Отопление твердотопливный котел. Кондиционирование. Действующий бизнес. Частично требует ремонта.» (роздруківка додається)
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з необхідності дотримання балансу інтересів учасників судового розгляду, дотримання принципів справедливості та розумності, та враховує наскільки заходи забезпечення позову, які пропонує вжити заявниця, пов`язані з предметом позову, та наскільки вони співрозмірні позовним вимогам, і яким чином фактично реалізують мету його вжиття, та виходить з того, що між сторонами довгий час тривають судові процеси з приводу права власності на магазин змішаної торгівлі, загальною площею 1171.7 кв.м, літ. «Б», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на даний час які остаточно не вирішені та питання щодо реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не врегульовано досі.
Таким чином, при розгляді вимог щодо накладення арешту на спірне нерухоме майно, судом враховується, що накладання арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Необхідність забезпечення позову має відповідати вимозі пропорційності втручання у право особи цілям, яких потрібно досягти. З одного боку перед судом стоїть завдання гарантувати конституційний та міжнародно-правовий принцип обов`язковості судового рішення в тому, що стосується його виконання, а з іншого повага до права особи мирно володіти своїм майном. Таким чином, метою тесту пропорційності є встановлення способу та ступеню обмеження особи у реалізації його права; до яких саме негативних наслідків призведе таке обмеження, покладене на цю особу.
Не існує вичерпного переліку факторів, які мають бути враховані під час оцінювання судом необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Ці фактори можуть змінюватись, залежно від фактичних обставин справи та характеру відповідного втручання.
Зокрема, при дослідженні питання про відповідність забезпечення позову вимозі пропорційності суд має здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Також необхідно звернути увагу на положення ч. 2 ст. 80 та ст. 89 ЦПК України, відповідно до яких цивільному судочинству загалом, та питанню забезпечення позову зокрема, притаманний стандарт доведення «внутрішнє переконання судді».
Таким чином, вимоги цивільного процесуального законодавства щодо доведення певних фактів як підстав для вжиття заходів забезпечення позову вказують на необхідність їх вжиття у тому випадку, коли наявні в матеріалах справи докази скоріше вказують на ймовірність настання певних обставин, ніж на протилежний висновок.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справа № 320/3560/18 (провадження № 61-5051св19)
Суд вважає, що заявником доведено належними та допустимими доказами те, що спірний об`єкт нерухомості - магазин змішаної торгівлі, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , може бути відчужений, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
З огляду на вищевикладене у суду є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаного нерухомого майна, може призвести до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
При цьому, суд зауважує, що вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна не виключає можливості його використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження не існує.
Частина 7 ст. 153 ЦПК України: в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
З викладених підстав, вирішуючи питання щодо зустрічного забезпечення, суд вважає за необхідне не вимагати від позивача зустрічного забезпечення, оскільки обраний захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, не впливає на матеріальний стан відповідача та власників вказаного нерухомого майна та не може вплинути на фінансову діяльність підприємств у разі її здійснення, чи понесення ними додаткових витрат, тобто, застосований вид забезпечення позову не може завдати відповідачів будь-яких збитків. Відповідно до ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення та застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки. (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).
Одночасно суд звертає увагу відповідача на те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом та може бути скасований у разі представлення суду доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Суд постановляє вказане рішення на підставі наявних матеріалах справи доказів.
З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що захід забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, реєстрації чи перереєстрації права власності щодо об`єкту нерухомого майна - магазину змішаної торгівлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивачки, та, одночасно, виключить можливість обмеження права відповідача на користування нерухомим майном у повному обсязі у зв`язку із чим, суд не вбачає необхідності застосовувати захід забезпечення позову у вигляді арешту майна, в той час як вжиття обраного судом заходу забезпечення позову забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за ОСОБА_1 до Малого колективного підприємства «Мрія-2», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48504481 від 04.09.2019 року задовольнити частково.
Заборонити державним реєстраторам суб`єктів державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, нотаріусам та акредитованим суб`єктам державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, реєстрації чи перереєстрації права власності та будь-які інші реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна - магазину змішаної торгівлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті вимог заяви відмовити у задоволенні.
Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.Д. Анісімова