У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" вересня 2021 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року громадянин держави Ізраїль ОСОБА_1 через представника адвоката Радченко М.В., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову: 1) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до закінчення розгляду справи про повернення дитини до місця постійного проживання у Ізраїль за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року; 2) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні ( АДРЕСА_1 ) до закінчення розгляду справи про повернення дитини до місця постійного проживання у Ізраїль за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року; 3) встановити наступний обов`язок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в реалізації прав батька ОСОБА_4 , громадянина Ізраїлю, на спілкування зі своєю донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування батька та доньки за допомогою телефону та програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо- та відео- зв`язку конференції не менше ніж два рази на тиждень тривалістю до 2-х годин, з урахуванням режиму та можливості дитини.

Обґрунтовуючи причини необхідності вжиття вказаних заходів, заявник зазначає, що його представником подана до суду позовна заява до ОСОБА_2 про повернення незаконно утримуваної дитини до місця постійного проживання до держави Ізраїль. Зазначено, що сторони проживали однією родиною без реєстрації шлюбу у державі Ізраїль, від цих стосунків народилась спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер дитини НОМЕР_1 , що підтверджує статус дитини як громадянки Ізраїль. Дівчинка проживала у державі Ізраїль, місто Ейлат, відвідувала дитячий садок та отримувала регулярні медичні огляди. Батько весь час приймав участь у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки. За нез`ясованих обставин у березні 2021 року відповідач самовільно виїхала за межі Ізраїлю, самовільно забравши з собою їх малолітню доньку. Відповідач повідомила його, що не збирається повертатись з України та повертати дитину, а також заблокувала можливість позивача дзвонити та спілкуватись з дитиною. Позивачем 21.03.2021 року подану заяву до поліції держави Ізраїль та 06.04.2021 року до Центрального органу Ізраїлю про повернення своєї дитини. Позивач не давав згоди на зміну постійного місця проживання дитини. 11.08.2021 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) проведено співбесіду з ОСОБА_5 , яка підтвердила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 та повертати дитину до Ізраїлю відмовилась. Посилаючись на Закон України від 11.01.2006 року № 3303-ІV, яким Україна приєдналася до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, укладеної 25.10.1980 року в м. Гаага, міжнародний договір між Ізраїлем та Україною про визнання сторонами договору Гаазької Конвенції 1980 року, а також статті 149-152 ЦПК України, заявник просить вжити вказані заходи забезпечення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

Згідно вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

На підставі ч. 13 ст. 7 ЦПК України заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку письмового провадження, оскільки повідомлення учасників справи при розгляді заяви не є обов`язковим.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Положеннями пункту 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Разом з цим, у певних немайнових спорах має також досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року, справа № 910/1040/18.

З матеріалів справи вбачається наступне.

У вересні 2021 року представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Радченко М.В., подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про повернення незаконно утримуваної дитини до місця постійного проживання.

В позовній заяві позивач просить суд: 1) визнати факт незаконного переміщення та утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 2) забезпечити повернення малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_2 ; 3) у разі якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати відповідачку, ОСОБА_2 передати малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батькові, ОСОБА_1 , для забезпечення повернення дитини до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_2 ; 4) витрати, пов`язані з поверненням дитини до держави Ізраїль покласти на позивача, ОСОБА_1 .

Згідно наявної у справі копії свідоцтва про народження, виданого в місті Ейлат, Готсдінер Адель народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , ім`я матері ОСОБА_6 , прізвище батька матері ОСОБА_7 .

До матеріалів справи заявником надана письмова співбесіда щодо позиції матері ОСОБА_8 на звернення громадянина держави Ізраїль ОСОБА_9 про забезпечення повернення до держави Ізраїль малолітньої дитини ОСОБА_10 .

З тексту вищевказаної співбесіди вбачається, що 11.08.2021 року до Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) з`явилась для проведення співбесіди мати малолітньої дитини ОСОБА_11 (копія паспорту додається). Останній поставлено питання: Чи погоджуєтесь Ви на добровільне повернення малолітньої дитини ОСОБА_10 до держави Ізраїль? Відповідь: ні, не погоджуюсь. Я та моя дитини є громадянами України, я маю власне житло на території України, де проживаю разом з донькою. Всі права моєї дитини забезпечені, оскільки я маю стабільний дохід за основним місцем роботи.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони в шлюбі чи поза ним.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст. 142 СК України).

Частинами 1,2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Отже, чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п. 10 Узагальнення практики застосування судами під час розгляду цивільних справ Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз`яснено, що керуючись положенням підпункту "b" частини другої статті 7, статті 12 Гаазької конвенції та Порядком КМУ, позивачі можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути: заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, відповідачу разом з дитиною змінювати місце проживання до вирішення спору, надавати заявнику тимчасовий доступ для спілкування з дитиною тощо. Ця ухвала суду надсилається для відома Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України та іншим відповідним органам.

Таким чином, оскільки між сторонами дійсно виник спір стосовно повернення малолітньої дитини до держави Ізраїль, а також у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду в майбутньому, якщо заявлений позов буде задоволено, тому суд вважає за доцільне заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В заяві про забезпечення позову заявником також висловлено прохання заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні ( АДРЕСА_1 ).

За змістом цієї вимоги вбачається, що вона пов`язана з необхідністю проживання відповідача та малолітньої доньки за конкретно визначеною адресою, при цьому заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження місця проживання відповідача та її доньки за вищевказаною адресою.

Згідно відомостей з Державних реєстрів нерухомого майна за параметрами пошуку щодо об`єкта нерухомого майна, а також за суб`єктом нерухомого майна, відсутні відомості щодо відношення ОСОБА_2 до вищевказаної адреси.

Таким чином, в частині заявленої вимоги про заборону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні ( АДРЕСА_1 ), суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вказана вимога є передчасною, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей на підтвердження місця проживання вказаних осіб за вказаною позивачем адресою.

Що стосується заяви про забезпечення позову в частині встановлення обов`язку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в реалізації прав батька ОСОБА_4 , громадянина Ізраїлю, на спілкування зі своєю донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування батька та доньки за допомогою телефону та програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо- та відео- зв`язку конференції не менше ніж два рази на тиждень тривалістю до 2-х годин, з урахуванням режиму та можливості дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки зазначені обставини виходять за межі доказування по даній цивільній справі, враховуючи ту обставину, що позивачем не ставиться позовних вимог про встановлення графіку спілкування з донькою, при цьому заявник не вказав суду, яким чином визначення порядку спілкування з малолітньою донькою може забезпечити виконання судового рішення по дані справі в майбутньому.

Слід зазначити, що захід забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку відповідачу в реалізації прав заявника на спілкування з дитиною за допомогою телефону та програм інтернет-телефонії, на думку суду, враховуючи вік дитини, є неможливим до виконання.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, враховуючи наслідки невжиття таких заходів та принцип тимчасовості заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви та забезпечення позову.

Керуючись ст. 150, 153, 157, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Заявник ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , посвідчення громадянина держави Ізраїль № НОМЕР_2 .

Боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяА. Ю. Цуранов