РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/23762/19

Провадження № 22-ц/4815/807/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», Комунальне підприємство «Реєстраційна служба Маломощаницької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області» Державний реєстратор Касюк Віктор Васильович;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2020 року у складі судді Тимощука О. Я., ухвалене в м. Рівне о 15 годині 36 хвилин, повний текст рішення виготовлено 29 травня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2020 року позов ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла»(далі ТзОВ «ФК «Амбрелла»), Комунального підприємства «Реєстраційна служба Маломощаницької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області» державний реєстратор Касюк Віктор Васильович, третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на нерухоме майно задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 47943378 від 25.07.2019 року, прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Маломощаницької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області» Касюком Віктором Васильовичем про державну реєстрацію права власності за ТзОВ «ФК «Амбрелла»на підставі договору іпотеки від 10.02.2006 року серія та номер 37997-188 на квартиру загальною площею 55,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис номер 32544961 про реєстрацію за ТзОВ «ФК «Амбрелла» права власності на квартиру, загальною площею 55,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто солідарно з ТзОВ «ФК «Амбрелла», державного реєстратора Касюка В. В. на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1 188 гривень 80 копійок.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ТзОВ «ФК «Амбрелла» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку про те, що іпотекодержателем за умовами іпотечного договору вже було обрано один із трьох способів захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, посилаючись при цьому на заочне рішенням Рівненського міського суду від 08 жовтня 2012 року, яким, з урахуванням рішення Апеляційного суду Рівненської області від 31 березня 2016 року у справі № 1715/14395/12, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру у АДРЕСА_1 , площею 55,6 кв.м., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № Ф1-05/37997-188 від 10 лютого 2006 р. шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Суд не врахував, що заочне рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2012 року скасоване рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2014 року. Не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що на адресу позивачів від ТзОВ «ФК «Амбрелла» не надходило повідомлень-вимог. З договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги за кредитним договором № Ф1-06/37997-188 від 10 лютого 2006 року та іпотечним договором № 37997-188 від 10 лютого 2006 року відступило шляхом продажу для ТзОВ «ФК «Амбрелла». Тобто ТзОВ «ФК «Амбрелла» стало іпотекодержателем у 2019 році, а вимогу позивачам банк направляв у 2015 році.

Суд вийшов за межі позовних вимог, зробивши висновок про визнання неправомірним відступлення ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» для ТзОВ «ФК «Амбрелла» за договором купівлі-продажу від 22 березня 2019 року права вимоги у кредитному договорі № Ф1-06/37997-188 від 10 лютого 2006 року та у іпотечному договорі № 37997-188 від 10 лютого 2006 року. Щодо відсутності надання дозволу служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому на вчинення правочинів щодо спірної квартири, апелянт вказує, що у п. 8.1.10. іпотечного договору заборонено реєструвати будь-яких осіб в іпотечному майні без дозволу іпотекодержателя. На час укладення іпотечного договору неповнолітні у квартирі не були прописані. Невірний є висновок суду, що на дані правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки спірна реєстрація відбулась 22.08.2019 року і законодавством не було передбачено обов`язку для державного реєстратора перевіряти, чи підпадає іпотечне майно під дію закону. Судом невірно визначено коло осіб, що беруть участь у справі, державний реєстратор мав бути третьою особою, а відповідачем має бути особа, право чи обтяження якої зареєстроване. Покликаючись на наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: між ТзОВ "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № Ф1-05/37997-188 від 10 лютого 2006 року, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 25000 доларів США зі сплатою 12% річних за користування кредитом на строк до 10 лютого 2013 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору, між ТзОВ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , укладено іпотечний договір № 37997-188 від 10 лютого 2006 року, відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку, належну їм на праві спільної сумісної власності, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, а позичальник умови укладеного кредитного договору порушив, зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 14 червня 2010 року заборгованість по кредиту становила 104179,89 грн., по відсотках 2568,51 грн., по комісії 1264грн., яка була стягнута за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2 листопада 2010 року.

26.07.2012 р. ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - 2-х кімнатну квартиру у АДРЕСА_1 та виселення відповідачів.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 8 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру у АДРЕСА_1 , загальною площею 55,6 кв.м, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором № Ф1-05/37997-188 від 10 лютого 2006 р., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено та знято з реєстраційного обліку ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 з вказаної квартири.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 31 березня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 жовтня 2012 року в частині позовних вимог про виселення та стягнення судового збору скасовано, а рішення місцевого суду у частині звернення стягнення на іпотечне майно залишено без змін і рішення у цій частині набрало законної сили.

Згідно із протоколом електронних торгів № UA-EA-2019-01-28-000112-b від 21 лютого 2019 року та договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22 березня 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» продав право вимоги за кредитним договором № Ф1-06/37997-188 від 10 лютого 2006 року та іпотечним договором № 37997-188 від 10 лютого 2006 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

За договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22 березня 2019 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТзОВ «ФК «Амбрелла» право вимоги за кредитним договором № Ф1-06/37997-188 від 10 лютого 2006 року та іпотечним договором № 37997-188 від 10 лютого 2006 року перейшло до ТзОВ «ФК «Амбрелла».

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №189972110 від 23 листопада 2019 року встановлено, що державним реєстратором Касюком В. В. Комунального підприємства «Реєстраційна служба» Маломощаницької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області 25 липня 2019 року прийнято рішення № 47943378 про реєстрацію права власності за ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» на підставі договору іпотеки від 10 лютого 2006 року на квартиру загальною площею 55,6 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

У грудні 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», КП «Реєстраційна служба Маломощаницької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області» державний реєстратор Касюк В. В., третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації прав на квартиру у АДРЕСА_1 за ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що первісним кредитором ТзОВ Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до умов, передбачених пунктом 11 іпотечного договору № 37997-188 від 10 лютого 2006 року, вже був застосований один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, вимог іпотекодержателя задоволено за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а обрання іншого способу задоволення вимог іпотекодержателя суперечить умовам іпотечного договору.

Такий висновок суду є правильним, апеляційний суд з таким висновком погоджується.

Судом достовірно встановлено, що рішення Рівненського міського суду від 8 жовтня 2012 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки 2-х-кімнатну квартиру у АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором № Ф1-05/37997-188 від 10 лютого 2006 р. набрало законної сили і є не виконаним.

Законом України "Про іпотеку" передбачено три форми захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У статті 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року ("Vyerentsov v. Ukraine", заява "№ 20372/11, § 65)).

У контексті вибору способу звернення стягнення на іпотечне майно, як способу захисту порушеного права, потрібно враховувати висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 09 липня 2002 року №1 5-рп/2002, яким визначено, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Оскільки рішенням Рівненського міського суду від 8 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки двохкімнатну квартиру у АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором № Ф1-05/37997-188 від 10 лютого 2006 р., а частина 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" передбачає право іпотекодержателя застосувати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, лише до ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто до визначення судом порядку та способу реалізації такого звернення стягнення, то новий кредитор ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» не вправі була змінити визначений судом спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки .

Як на одну із підстав законності позовних вимог, суд першої інстанції послався на порушення державним реєстратором при вчиненні запису про право власності на квартиру за ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон № 1304-VII).

Апеляційний суд погоджується з тим, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону № 1304-VII, який передбачає тимчасову заборону на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла».

Підпунктом 1 пункту 1 Закону № 1304-VII передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку". Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 року по справі № 644/3116/18 у подібних правовідносинах вказала, що квартира, яка підпадає під умови підпункту 1 пункту 1 Закону № 1304-VII, і яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції ст. 13 ЦПК України: де в частині 1 зазначено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зробивши у рішенні висновок про визнання неправомірним відступлення ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» для ТзОВ «ФК «Амбрелла» за договором купівлі-продажу від 22 березня 2019 року права вимоги за кредитном договором № Ф1-06/37997-188 від 10 лютого 2006 року та іпотечном договором № 37997-188 від 10 лютого 2006 року,суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачами не були заявлені.

З огляду на зазначене, з мотивувальної частини рішення слід виключити висновок про визнання неправомірним відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» для Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» за договором купівлі-продажу від 22 березня 2019 року права вимоги у кредитному договорі № Ф1-06/37997-188 від 10 лютого 2006 року та в іпотечному договорі № 37997-188 від 10 лютого 2006 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом помилково стягнуто судовий збір солідарно, що суперечить чинному законодавству, і з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні із стягненням судового збору з відповідачів у рівних частинах.

Оскільки відповідно до квитанції № 0.0.2.1 оплату судового збору здійснено ОСОБА_5 , то на його користь має бути відшкодування сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1. ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2020 року змінити.

З мотивувальної частини рішення виключити висновок про визнання неправомірним відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» для Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» за договором купівлі-продажу від 22 березня 2019 року права вимоги у кредитному договорі № Ф1-06/37997-188 від 10 лютого 2006 року та в іпотечному договорі № 37997-188 від 10 лютого 2006 року.

Абзац четвертий резолютивної частини рішення викласти у слідуючій редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77), Комунального підприємтва «Реєстраційна служба Маломощаницької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області» (35730, с. Мала Мощаниця, Здолбунівський район, Рівненська область, вул. Незалежності, 9-А) на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1 188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) гривень 80 копійок, по 594 гривні 40 копійок з кожного».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2021 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. С. Шимків