Справа № 703/1518/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

за участі скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить: визнати неправомірними (протиправними) дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.М.: щодо прийняття рішення, оформлення та направлення на адресу скаржника повідомлення від 04 серпня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, повернення скаржнику виконавчого листа, виданого 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №703/1518/18 за без правових підстав, внормованих Законом України «Про виконавче провадження», порушення права скаржника внормованого ч.1 ст.24 вказаного Закону щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом у справі №703/1518/18 за місцезнаходження майна боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» у м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52; визнати неправомірною (протиправною) бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.М. щодо нездійснення відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №703/1518/18 в порядку ч.1 ст.24, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за місцезнаходженням майна боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» у м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52; зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.М. усунути порушення шляхом: прийняття до виконання виконавчого листа у справі №703/1518/18, виданого 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення коштів з боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» (), відкрити виконавчого провадження в порядку чю1 ст.24, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», за місцезнаходженням майна боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» у м. Черкаси за адресою: 18015, Черкаська область., м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52, де розташований структурний підрозділ боржника регіональне відділення ПАТ «Креді Агріколь Банк» у місті Черкаси (реєстраційний номер в Державному реєстрі банків 26/171/236, внутрішньобанківський реєстраційний код ), виконати обов`язки, що покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».

Скаргу обґрунтовує тим, що 02 серпня 2021 року скаржник звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), якою подав до примусового виконання виконавчий лист у справі №703/1518/18, виданий 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення на його користь коштів з ПАТ «Креді Агріколь Банк». Даною заявою скаржник повідомив, що майно та кошти боржника знаходяться у приміщеннях регіонального відділення АТ «Креді Агріколь Банк» у м. Черкаси за адресою: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52 (реєстраційний номер в Державному реєстрі банків 26/171/236, внутрішньобанківський реєстраційний код ).

06 серпня 2021 року скаржник отримав від вказаного відділу державної виконавчої служби лист за вих. №42764 від 04 серпня 2021 року, до якого були додані: повідомлення від 04 серпня 2021 року державного виконавця Ілляшенко І.М. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; виконавчий лист, виданий 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №703/1518/18. Підставою для повернення виконавчого листа є те, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, адреса боржника, зазначена у виконавчому документів, відрізняється від адреси боржника, зазначеної у заяві стягувача. Повернення виконавчого листа державний виконавець обґрунтував п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вважає, що вказані дії державного виконавця є протиправними та порушують його права, оскільки при прийняття рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання державним виконавцем безпідставно не було враховано положення ч.1 ст.24 та ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо можливості проведення виконавчих дій за місцезнаходженням майна боржника. Крім того, у вказаному повідомленні державним виконавцем не обґрунтовано, що саме порушено стягувачем пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю та чим це підтверджується. Державний виконавець не спростував надані скаржником відомості про наявність майна (коштів) боржника за місцем знаходження його територіального підрозділу, в зв`язку з чим скаржник звернувся до суду з даною скаргою.

Скаржник ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі та наполягав на її задоволенні з підставі, які викладені у скарзі. При цьому, заперечував проти відкладення розгляду скарги, оскільки викладені представником державної виконавчої служби підстави для відкладення не ґрунтуються на положеннях ЦПК України та їм суперечать. Вважає, що заява про відкладення є навмисним затягуванням розгляду скарги та направлена продовження порушення його прав.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Звернувся до суду з клопотання, в якому просив відкласти розгляд скарги для подання відзиву на скаргу.

З врахуванням положень ч.2 ст.450 ЦПК України, строку розгляду скарги та відсутність положень ЦПК України, які надають державному виконавцю право на подання відзиву на скаргу, суд вважає за можливе розгляд скарги провести без участі представника державної виконавчої служби, відмовивши йому у відкладенні розгляду скарги.

Суд, заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Під час судового розгляду встановлено, що 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист у справі №703/1518/18, відповідно до якого, суд вирішив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 суму, сплачену в рахунок комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (супутня послуга) за кредитним договором від 18 червня 2014 року у розмірі 13478 гривень 40 копійок.

Стягувачем за вказаним виконавчим листом є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , боржником Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», , адреса: 01004, м. Київ, вул. Пушкіна, 42/4.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою в порядку ст.15, 25, 26, 52 Закону України «Про виконавче провадження» про примусове виконання рішення (постанови) від 07 липня 2021 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №703/1518/18.

У вказаній заяві ОСОБА_1 : 1). Просив прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 28 липня 2021 року та почати примусове виконання рішення (постанови) від 07 липня 2021 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №703/1518/19 на його користь. 2). Для сприяння у здійсненні виконавчих дій надав інформацію, зокрема, що майно та кошти боржника знаходяться у приміщенні регіонального відділення АТ «Креді Агріколь Банк» у місті Черкаси за адресою: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, буд.52 (реєстраційний номер в Державному реєстрі банків 26/171/236, внутрішньобанківський реєстраційний код ); 3). Просив стягнути з боржника кошти у сумі 13478 гривень 40 копійок у примусовому порядку та переказати на його рахунок, що обслуговується АТ «Державний ощадний банк України».

До вказаної заяви ОСОБА_1 додано: виконавчий лист, виданий 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №703/1518/18; фотокопію інформації про регіональне відділення АТ «Креді Агріколь Банк» у місті Черкаси; фотокопія заяви до боржника про добровільне виконання; фотокопію АТ «Державний ощадний банк України» про відкриття на його ім`я рахунку.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Листом №42764 від 04 серпня 2021 року державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.В. направив на адресу ОСОБА_1 для виконана та до відома постанову від 04 серпня 2021 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №703/1518/18 від 28 липня 2021 року, що видав Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

До вказаного листа державним виконавцем додано, зокрема, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Так, відповідно до вказаного повідомлення державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.В. розглянувши заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №703/1518/18, виданого 28 липня 2018 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, встановив, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Адреса боржника, зазначена у виконавчому документів відрізняється від адреси боржника, зазначеної у заяві стягувача. При цьому, державний реєстратор, керуючись п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», повернув виконавчий документ без прийняття до виконання.

Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вимогами ч.1, п.1, 5 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 про примусове виконання рішення суду, останній скористався правом вибору, передбаченим ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», місця відкриття виконавчого провадження, а саме за місцем знаходження майна боржника, та на підтвердження наявності на території, на яку поширюється компетенція Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), надав в розпорядження державного виконавця відповідні докази.

Суд погоджується з доводами скаржника про наявність на території, на яку поширюється компетенція Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), майна боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк», оскільки за адресою: м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52, розташоване регіональне відділення АТ «Креді Агріколь Банк» (реєстраційний номер в Державному реєстрі банків 26/171/236, внутрішньобанківський реєстраційний код ), в якому зберігаються, зокрема, кошти та рухоме майно боржника.

Посилання державного виконавця у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на пункт 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень та те, що адреса боржника, зазначена у виконавчому документів відрізняється від адреси боржника, зазначені у заяві стягувача, є безпідставними, оскільки стягувач звернувся до органу державної виконавчої служби за місцемзнаходження майна боржника, а не за місце проживання чи перебування боржника.

При цьому, державним виконавцем вказане повідомлення не обґрунтовано відсутністю на території, на яку поширюється компетенція Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), майна боржника.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п.9 ч.2 ст.129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у Цивільному процесуальному Кодексі України (ЦПК України), інших процесуальних кодексах, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, п.7 ч.3 ст.2, ч.1 ст.18 ЦПК України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України (абзац 15 п.3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

На підставі аналізу ст.3,8, ч.1,2 ст.55, ст.129, ч.ч.1,2 ст.129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що повернення державним виконавцем Ілляшенком І.М. виконавчого листа №703/1518/18 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання є неправомірним, порушує права, свободи та законних інтересів останнього, в зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.12, 13, 76-81, 259, 260, 447, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.М. щодо прийняття рішення, оформлення та направлення на адресу скаржника повідомлення від 04 серпня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, повернення скаржнику виконавчого листа, виданого 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №703/1518/18 за без правових підстав, внормованих Законом України «Про виконавче провадження», порушення права скаржника внормованого ч.1 ст.24 вказаного Закону щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом у справі №703/1518/18 за місцезнаходження майна боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» у м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.М. щодо нездійснення відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №703/1518/18 в порядку ч.1 ст.24, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за місцезнаходженням майна боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» у м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52.

Зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ілляшенко І.М. усунути порушення шляхом: прийняття до виконання виконавчого листа у справі №703/1518/18, виданого 28 липня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення коштів з боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» (), відкрити виконавчого провадження в порядку чю1 ст.24, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», за місцезнаходженням майна боржника ПАТ «Креді Агріколь Банк» у м. Черкаси за адресою: 18015, Черкаська область., м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького, 52, де розташований структурний підрозділ боржника регіональне відділення ПАТ «Креді Агріколь Банк» у місті Черкаси (реєстраційний номер в Державному реєстрі банків 26/171/236, внутрішньобанківський реєстраційний код ), виконати обов`язки, що покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження»

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлений 31 серпня 2021 року

Головуючий Т.В. Ігнатенко