П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 571/333/21

Провадження № 22-ц/4815/1059/21

Головуючий у Рокитнівському районному суді

Рівненської області: суддя Качмар М.Я.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

12 год. 59 хв. 20 квітня 2021 року

(вступна і резолютивна частини)

в смт. Рокитне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 26 квітня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року в суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, на час його навчання у Київському національному університеті технології та дизайну, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_3 23 років, за умови, що він продовжуватиме навчання, а також аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі в розмірі 1/5 частини (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи із дня подання позову і досягнення ОСОБА_4 повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що вона не працює і це істотно ускладнило її матеріальне становище. Вказувала, що державної допомоги на утримання дітей вона не отримує. Крім того, їх старший син ОСОБА_3 став студентом, що дає право на стягнення аліментів до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 04.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16.12.2004 у справі №2-756/04.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

У поданій апеляційній скарзі позивач покликалася на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. На її обґрунтування зазначала, що суд належним чином не дослідив та не дав оцінки наданим доказам, не взяв до уваги матеріальний стан позивача та її дітей. Вказувала, що суд не врахував розмір витрат на дітей, який сягає розміру одного прожиткового мінімуму на кожного, а тому прийняв помилкове рішення про встановлення мінімального граничного розміру аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму. Вважала, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим прожиткового мінімуму, який гарантований законом, оскільки платник аліментів має достатній для цього дохід.

З викладених підстав просила рішення суду скасувати.

У відзиві відповідач просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. Зазначав, що апеляційна скарга є безпідставною, адже зазначені в ній твердження не відповідають дійсності, а також наведені аргументи не обґрунтовують позицію скаржника щодо збільшення мінімальної межі аліментів, оскільки її позов було повністю задоволено в межах заявлених вимог. Також вказав, що розмір його доходів значно менший від того, про який зазначала позивач, а також покликався на поганий стан здоров`я, на підтвердження чого долучив відповідні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як з`ясовано судом, відповідно до свідоцтва про народження від 15.04.2003 року серії НОМЕР_1 , сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю (позивачем), за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується копією довідки Рокитнівської селищної ради від 04.03.2021 року №685 (а.с.7).

Згідно з довідками №22/1/5034ФЕБ від 01.03.2021 року ОСОБА_3 навчається на першому курсі денного відділення Київського національного університету технології та дизайну (4 рівня акредитації) (а.с.59).

При цьому відповідно до копії договору про надання освітніх послуг №БТУР-20/13 (а.с.4) договір укладений терміном до 30.06.2024, а загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання становить 72 000 грн. (а.с.4).

З копії договору найму жилого приміщення у гуртожитку Київського національного університету технології та дизайну НА 20/21 № Ст43/45-20 від 08.09.2020 року вартість ліжко-місця за навчальний рік становить 5 200 грн. (а.с.5).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 СК України, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання сина, дочки, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України).

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають норми матеріального права, на чому наполягала позивач, суд попередньої інстанції стягнув на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/5 частини (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 04.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Крім того, позивач просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі виконавчого листа Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16.12.2004 у справі №2-756/04.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_2 від 03.10.2012 року (а.с.21).

Відповідно до виконавчого листа, виданого 16.12.2004 Рокитнівським районним судом Рівненської області, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 01.12.2004 року до досягнення ним повноліття (а.с.18-19).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги обставини справи та вимоги закону, суд попередньої інстанції дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Визначений розмір аліментів, на переконання колегії суддів, є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дітей, буде необхідним для забезпечення належних умов для їх фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Щодо доводів позивача про неврахування судом першої інстанції наявних у справі доказів, що потягло за собою призначення нижчого розміру аліментів, ніж це передбачено законом і обставинами справи, то апеляційний суд зважає на таке.

Як вбачається з вимог позивача, ОСОБА_1 вимагала стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання: ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 04 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Крім іншого, вимагала стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Так, рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року позов задоволено.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено судом в повному обсязі, а тому покликання заявника на помилковість рішення суду в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи та положеннях закону.

Хибними є і доводи ОСОБА_1 про гарантовану мінімальну граничну межу в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, адже відповідно до абз. третього ч. 2 ст. 182 СК України цей розмір аліментів є мінімально рекомендованим та може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, то згідно з абз. другим ч. 2 ст.182 СК України він не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Більше того, до поданого відповідачем відзиву долучено довідку про доходи пенсіонера № 418/02-02 від 02.07.2021, відповідно до якої його дохід в період з січня 2020 року по червень 2021 року не перевищував 6 368, 40 гривень в місяць, що спростовує покликання скаржника в апеляційній скарзі про спроможність ОСОБА_2 сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Однак скаржник в апеляційній скарзі покликається на необхідність встановлення мінімального розміру аліментів для їх повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі прожиткового мінімум, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства, а тому такі аргументи заявника є необґрунтованими.

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких доказів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання сімейно-правового спору, заявник не надала, а апеляційним судом таких доказів здобуто не було.

Решта доводів апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду попередньої інстанції.

Разом з тим, необхідним є роз`яснити, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Приходячи до переконання до відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків