"31" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Булгакової Є.І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
третьої особи - ОСОБА_2 ,
третьої особи - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просив визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на те, що позивачу та членам його сім`ї на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2008 року належить квартира АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, окрім власників квартири, зареєстрована колишня дружина позивача. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались та 05 травня 2018 року шлюб було розірвано. Відповідач з того часу за вказаною адресою не проживає та не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться, в той час. Позивач не чинить перешкоди у користуванні квартирою. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує право позивача та членів його сім`ї на отримання житлової субсидії. Крім того, позивач змушений сплачувати комунальні платежі за відповідачку, яка вже тривалий час не мешкає в квартирі, що порушує його права та, за захистом яких, він вимушений звернутись до суду з даним позовом.
На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ); ОСОБА_5 (АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 (АДРЕСА_2 ).
Викликано у судове засідання свідка ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_3 );
Викликано у судове засідання свідка ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 );
Викликано у судове засідання свідка ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 );
Викликано у судове засідання свідка ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ).
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, додатково пояснив, що після розірвання шлюбу відповідач фактично не проживала за місцем реєстрації, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, квартирою не цікавиться.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом викладення оголошення на офіційному сайті суду, відправкою смс - повідомлення, копія позовної заяви разом з доданими до неї документами повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», процесуальним правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, додатково пояснила, що відповідач протягом тривалого часу не проживає за місцем реєстрації,особисті речі відповідача в квартирі відсутні, квартирою не цікавиться.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. (а. с. 10)
Згідно відомостям електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», ОСОБА_4 , відповідач по справі, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 30).
Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем та позивачем було розірвано шлюб, про що 05 травня 2018 року зроблено відповідний актовий запис №158. (а. с. 13)
Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України).
Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
У відповідності до положень норм статей 16, 391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України)
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.
З наведеного вбачається, що право користування квартирою позивача у відповідача виникло не з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України і статті 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.
Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , який являється братом позивача, пояснив, що відповідачка пішла з дому роки три тому і ні разу не з`являлась, перешкод у користуванні квартирою не чинили, коли позивач пішла, вона забрала свої речі та до цього часу не поверталась.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , яка являється сусідкою позивача, пояснила, що сім`ю позивача знає дуже добре, вказала на те, що відповідач більше трьох років не мешкає за спірною адресою, протягом цього часу ні разу її не бачила, товаришує з третьою особою, часто буває у їхній квартирі, однак речей відповідачки там не бачила.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , яка являється сусідкою позивача, пояснила, що відповідача більше трьох років не бачила за спірною адресою, відповідачка має іншу сім`ю, до квартири не приїжджала, в квартирі позивача буває, але особистих речей відповідачки там не бачила.
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_4 після розірвання шлюбу з власником квартири припинила право на володіння, користування та розпоряджання цим майном у відповідності до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України, крім того, відповідачка з 2019 року за місцем реєстрації не проживає, особисті речі відповідача відсутні, ці дані зафіксовані актом від 07.05.2021 року, який скаладено сусідами кв. АДРЕСА_1 .
Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідач більше року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)
За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 403, 406 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст складено 02.09.2021 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 );
Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 17.12.1998 року);
Третя особа - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Третя особа - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ).
Суддя -