Справа № 132/4002/20
Ухвала

Іменем України

08 вересня 2021 року Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання КУЛИК Т.С., за участі: представника ТОВ «Укрхімресурс» (скаржника) адвоката ЛЮБИ А.М., представника Калинівського РВ ДВС (заінтересованої особи) державного виконавця ГУЗЬ Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс», заінтересована особа Калинівський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі головного державного виконавця Гузь Людмили Анатоліївни, на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області із вказаною скаргою звернулося ТОВ «Укрхімресурс», в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гузь Л.А. щодо винесення постанов в рамках виконавчого провадження № 66035936, а саме постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2021р., постанови про стягнення виконавчого збору від 08.07.2021р., постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 08.07.2021р., та їх скасувати. В обґрунтування цих вимог зазначило, що 12.07.2021р. ТОВ «Укрхімресурс» було отримано постанову головного державного виконавця Гузь Л.А. про відкриття виконавчого провадження № 66035936 за виконавчим листом № 132/4002/20, виданим 05.07.2021р. Калинівським районним судом Вінницької області, за яким зобов`язано ТОВ «Укрхімресурс» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку, а також постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 24000,00грн., та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 200,00грн. Вивчивши дані документи було встановлено, що при видачі виконавчого листа Калинівським районним судом Вінницької області було допущено помилку в коді ЄДРПОУ боржника, замість 32495389, було помилково зазначено 324953389. В порушення вимог п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець на це уваги не звернув, та відкрив виконавче провадження, хоча відповідно до вимог п.6 ч.4 ст.4 цього ж закону, повинен був повернути виконавчий документ стягувачу. Окрім цього, встановлена невідповідність даної оскаржуваної постанови форму та змісту, встановлених п.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема постанова не містить мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків); в резолютивній частині не зазначено строк і порядок її оскарження; невірно зазначено найменування стягувача та боржника. Неправомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тягне за собою неправомірність винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження. Таким чином, оскаржувані постанови винесені державним виконавцем з грубим порушенням вимог діючого законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021р., скаргу ТОВ «Укрхімресурс» передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 26.07.2021р. відкрив за нею провадження, призначив до судового розгляду.

Відповідно до відзиву на скаргу, головний державний виконавець Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гузь Л.А. просить в її задоволенні ТОВ «Укрхімресурс» відмовити виходячи з наступних підстав. 08.07.2021р. ОСОБА_1 пред`явила до Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) виконавчий лист № 132/4002/20, виданий 05.07.2021р. Калинівським районним судом Вінницької області, за яким зобов`язано ТОВ «Укрхімресурс» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку, на підставі якого нею, як державним виконавцем, на підставі відповідних норм Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та постанову про стягнення виконавчого збору, а також постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, копії яких направлено на адресу боржника. 20.07.2021р. на адресу органу виконавчої служби надійшов лист ТОВ «Укрхімресурс», згідно якого судове рішення було виконане, трудову книжку направлено на адресу стягувача. Під час розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження та виконавчого документа державним виконавцем було встановлено, що виконавчий документ подано з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», при винесенні оскаржуваних постанов були дотримані всі вимоги закону. Відсутність коду ЄДРПОУ у виконавчому документі, та/або його неправильне написання, не є безумовною підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, чи у поверненні виконавчого листа стягувачу. Так само, допущені помилки в написанні найменування стягувача та боржника, можливо усунути шляхом внесення змін (доповнень) до реєстраційних даних, що було зроблено державним виконавцем.

Представник скаржника ТОВ «Укрхімресурс» - адвокат ЛЮБА А.М. в судовому засіданні підтримав доводи викладені у поданій скарзі та просив її задовольнити.

Головний державний виконавець Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) ГУЗЬ Л.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення поданої скарги, з підстав зазначених у відзиві на неї.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - «рішення») - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частин першої, третьої і четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Відповідно до приписів статті 42 Закону України «Про виконавче провадження, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті . Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 08.07.2021р. до Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) звернулась ОСОБА_1 із виконавчим листом №132/4002/20, виданим Калинівським районним судом Вінницької області, за яким зобов`язано ТОВ «Укрхімресурс» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

На підставі цього виконавчого документу, головним державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гузь Л.А. винесено 08.07.2021р. постанову про відкриття виконавчого провадження № 66035936, запропоновано боржнику ТОВ «Укрхімресурс» виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, головним державним виконавцем Гузь Л.А. винесено 08.07.2021р. постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 24000,00грн. та постанову про стягнення витрати виконавчого провадження в розмірі 200,00грн.

Виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження», на стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження. А перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження.

Крім того, аналіз положення статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» в аспекті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню. А також державним виконавцем вирішується питання про стягнення витрат виконавчого провадження.

Згідно із пунктом 8 розділу ІІІ (Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження) Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону, про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Відповідно до розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Як вбачається з поданої скарги, скаржник вважає, що державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання через те, що останній не відповідав вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через неправильне зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Однак суд не може погодитись з цією позицією виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

При цьому частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено випадки, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону чи якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункти 6 і 10).

Примусове виконання рішень у даних категоріях справ покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) (частина перша, друга статті 5 Закону).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (частини перша, третя статті 24 Закону).

Згідно частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а так само його неправильне зазначення, не є підставою для повернення виконавчого документа, оскільки згідно пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі незазначення та/або неправильного зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у виконавчому документі, державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про витребування необхідної інформації.

Таким чином, неправильне зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у виконавчому документі, не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, такої позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 22.08.2018р. по справі № 471/283/17-ц (провадження 61-331св18).

Не підлягають врахування і твердження скаржника щодо невідповідності форми та змісту оскаржуваних постанов.

Так, пунктом 7 розділу І Загальні положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, встановлено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Прийняті державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 66035936 рішення у формі постанов, повністю відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, оскільки містять усі необхідні обов`язкові реквізити.

Також суд не приймає до уваги та відхиляє доводи щодо допущених технічних помилок в найменуванні стягувача та боржника, оскільки такі помилки в передбаченому законом порядку (п.14 р.ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень) усунені державним виконавцем за допомогою постанов, якими внесені зміни (доповнення) до реєстраційних даних, що підтверджується постановами від 02.08.2021р.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено, державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень. Крім того, на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 132/4002/20 у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом та про стягнення витрат виконавчого провадження. А відтак, скарга є безпідставною.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гузь Л.А. від 19.08.2021р., закінчене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 132/4002/20, виданого 05.07.2021р. Калинівським районним судом Вінницької області про зобов`язання ТОВ «Укрхімресурс» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 17.06.2020р. у справі № 715/974/13-ц (провадження № 61-3694св20), необхідність запровадження пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України обумовлено змінами до статті 124 Конституції України, згідно з якими юрисдикція судів поширюється лише на будь-який юридичний спір. Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спору про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися по суті технічно, а тому слід подавати сутнісне, а не формальне значення. Прикладом відсутності предмету спору можуть бути дії сторін, чи обставини, якщо неврегульовані спірні питання відсутні. З огляду на викладене, було скасовано ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю предмету спору.

З пояснень представника скаржника в судовому засіданні слідує, що ТОВ «Укрхімресур» не дивлячись на закінчення виконавчого провадження, наполягає на розгляді своєї скарги, оскільки вважає оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, та про стягнення витрат виконавчого провадження незаконними, а тому у разі визнання їх незаконними товариство буде мати право на повернення сум, сплачених на виконання цих незаконних рішень, а відтак не планує залишати вказану скаргу без розгляду.

З огляду на вищевказані дії скаржника, існує неврегульоване спірне питання, яке підлягає вирішенню в судовому порядку, а тому рішення про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю предмету спору, в даному конкретному випадку, не буде ґрунтуватися на засадах верховенства права, а отже не буде законним і обґрунтованим.

Суд не може скасувати рішення, зокрема постановлене у формі постанови, яке вичерпало свою дію фактом його фактичного виконання, однак може надати правову оцінку, чи воно відповідало вимогам закону на момент його ухвалення (винесення) державним виконавцем.

За таких обставин, судом здійснено розгляд скарги по суті.

Відповідно до вимог частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-261, 268, 272-273, 353, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс», заінтересована особа Калинівський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі головного державного виконавця Гузь Людмили Анатоліївни, на дії державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд Вінницької області.

Суддя