Єдиний унікальний номер: 448/391/21
Провадження № 2/448/362/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26.08.2021 року

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідача ОСОБА_2 (місце проживання: с. Княжий Міст, Яворівський район, Львівська область, індекс:81344)

вимоги позивача: про зменшення розміру аліментів

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 30.03.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про зменшення розміру аліментів.

2. В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02.10.2020 року з нього стягуються аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. Зазначає, що в період з січня 2020 року по листопад 2020 року ніде офіційно не працював, а з листопада 2020 року по 2021 року працює у ФОП ОСОБА_6 . Його заробітна плата становить 4000-5000 гривень на місяць, а тому сплачувати аліменти у розмірі 3000 тисячі гривень фізично не може, оскільки, із заробітної плати вираховуються податки, потрібно оплачувати комунальні послуги і здійснювати витрати на харчування, крім цього, він сплачує аліменти в розмірі 2000,00 гривень на утримання дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення Яворівського районного суду Львівської області.

4. Вказує, що загалом він сплачує 5000,00 гривень аліментів на двох дітей та із врахуванням усіх його доходів, які становлять 4000 - 5000 тисяч гривень, ніяк не зможе прожити, оскільки, виплата аліментів становить 100% його доходів, а тому просить зменшити розмір аліментів з 3000,00 грн. до 1500,00 грн.

5. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає такі безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву покликається на те, що позивач є особою молодого, працездатного віку, не має жодних обмежень щодо працевлаштування, а відтак, за станом здоров`я не має жодних перешкод у працевлаштуванні на більш оплачувану роботу, щоб надавати матеріальне утримання на дитину в розмірі, який йому визначив Мостиський районний суд Львівської області. Також зазначає, що позивач має вищий заробіток ніж зазначено у довідці, виданій ФОП ОСОБА_6 . Вказує, що він у 2019 році придбав автомобіль, що свідчить про зміну його матеріального стану в кращу сторону. Щодо посилань позивача про зміну матеріального стану у зв`язку із сплатою аліментів, які визначені Яворівським районним судом Львівської області в розмірі 2000 гривень на утримання іншої дитини, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, і це не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, зазначає, що їхня дочка ОСОБА_5 періодично хворіє та має проблеми з хребтом, а тому потребує значних коштів на лікування. Також вказує, що на даний час, вона здійснює утримання матері - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка важко хворіє. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

6. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що ствердження відповідача про те, що він за станом здоров`я та молодим віком, не має жодних обмежень для того, щоб працевлаштуватися на більш оплачувану роботу, щоб виконувати рішення Мостиського районного суду Львівської області для надання матеріального утримання на дитину є абстрактним мисленням відповідача, яке посягає на гарантовані Конституцією України права. Також абстрактними та непідтвердженими є доводи відповідача, про те що він має вищий заробіток, чим підтверджений довідкою роботодавця. Відповідач зазначає, що він у 2019 році придбав автомобіль, що свідчить про зміну його матеріального стану в кращу сторону, однак він сплачує аліменти по рішенню Мостиського районного суду Львівської області з 02.10.2020 року, тому доводи про покращення матеріального становища у зв`язку із покупкою автомобіля у 2019 році є безпідставними. Крім цього зазначає, що відповідач вказує на те, що він сплачує аліменти на утримання ОСОБА_7 , та вказує, що компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою не є підставою для зміни розміру аліментів, в контексті позовної заяви позивач посилався на сплату аліментів по іншій дитині не як на можливість урівняти розміри аліментів, а як доводи своїх позовних вимог та підтвердження погіршення матеріального стану та зміни сімейного стану. Також стверджує, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Крім цього зазначає, що перебування хворої матері ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні у відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

ІІ. Позиція учасників процесу:

7. Представник позивача - адвокат Курілець П.А., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

8. Представник відповідача - адвокат Голубінка Л.В. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю, просила у задоволенні такого відмовити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

9. Ухвалою суду від 02.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

10. Ухвалою суду від 03.06.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

11. Ухвалою суду від 26.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

ІV. Обставини справи, встановлені судом:

13.Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з відповідачкою, знаходиться на її вихованні та утриманні.

14.Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02.10.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

15.Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16.З розрахунку заборгованості по аліментах ВП №55535624, виданого на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18.10.2011 року вбачається, що позивач сплачує аліменти на утримання ОСОБА_7 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.08.2021 року і до повноліття. Заборгованість зі сплати зазначених аліментів станом на серпень 2020 року становить 58 708, 75 гривень. Станом на 16.06.2021 року позивачем самостійно погашено борг у розмірі 21 780 гривень, залишкова сума боргу становить 36 928, 75 гривень.

17. Із долучених до матеріалів справи довідок, виписок з медичної картки, квитанцій вбачається, що ОСОБА_5 періодично хворіє, для чого потрібні додаткові кошти на лікування та придбання ліків.

18. Крім того, на утриманні відповідачки на даний час перебуває хвора матір - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19. Згідно довідки виданою ФОП ОСОБА_6 від 15.06.2021 року сукупний дохід позивача з 26.10.2020 року по 31.10.2021 року склав 43 650, 08 гривень.

20.Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 30.07.2015 року; копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 від 20.05.2008 року; копією заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02.10.2020 року справа №44/637/20; довідкою виданою ФОП ОСОБА_6 від 29.01.2021 року №АП00-000001; виписками з медичної картки ОСОБА_5 ; витягами з медичної картки ОСОБА_8 ; копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , видане Пенсійним фондом України від 26.09.2017 року; копією квитанцій і товарних чеків; копією довідки про склад сім`ї №6279 від 29.11.2018 року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 НОМЕР_4 ; розрахунком заборгованості по аліментах ВП №55535624; довідкою виданою ФОП ОСОБА_6 про дохід позивача з 26.10.2020 року по 31.10.2021 року; та іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство:

21.1. - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

21.2. - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

21.3. - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

21.4 - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

21.5 - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

21.6 - жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

22.Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

23.Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

24.Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

25.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

26.Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Міжнародне законодавство регламентує, що:

27.Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

28.Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

29.Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

30.Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

31.Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

32.Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

33.Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

Сімейним кодексом України встановлено, що:

34.Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

35.Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

36.Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

37.Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

38.Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

39.Ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

40.Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

41.Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

42.Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Національне законодавство регламентує, що:

43.Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

44.Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

45.Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

46.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

VІ. Висновки суду:

47.Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неможливістю сплачувати позивачем аліменти у раніше визначеному рішенням суду розмірі, та неможливістю вирішити даний спір в позасудовому порядку. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, який визначений судовим рішенням, з 3000 гривень до 1500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

48.Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану.

49. З наведеного вбачається, що законодавець передбачив та встановив можливість для особи, яка сплачує аліменти - що платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

50. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів зменшення розміру таких, позивач, як платник аліментів в позовній заяві, як на підставу такого зменшення відповідно до ст.192 СК України, покликався на зміну свого сімейного стану, погіршення свого майнового становища.

51.Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з матір`ю - відповідачкою ОСОБА_2 , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль.

52.Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

53.Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на зміну свого матеріального стану, покликаючись на те, що його заробітна плата на посаді водія становить від 4000-5000 гривень в місяць у ФОП ОСОБА_6 . Проте, Судом встановлено, що в рішенні Мостиського районного суду Львівської області від 02.10.2020 року, яким визначено стягнення з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000, 00 грн. встановлено той факт, що ОСОБА_1 працює далекобійником у ФОП ОСОБА_6 .

54.Сд звертає увагу, що, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (30.03.2021 року) є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення Мостиським районним судом Львівської області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 . Крім того, жодного іншого доказу на підтвердження його дійсного матеріального становища, крім отримання доходу за вказаним ним місцем роботи, суду не надано, а тому, така обставина не може слугувати підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.

55.Крім того, позивач як підставу для зменшення розміру аліментів зазначає обставину про зміну сімейного стану, а саме: стягнення аліментів на іншу дитину згідно рішення суду. Суд констатує той факт, що перебування на утриманні позивача іншої дитини - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з позивача на її користь аліментів у розмірі 2000,00 грн. не є зміною сімейного стану позивача. Також, Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що, стягнення аліментів на іншу дитину встановлено рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18.10.2011 року, тобто, до стягнення аліментів позивача на користь дочки ОСОБА_5 згідно рішення від 02.10.2020 року.

56.Таким чином, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним.

57.Враховуючи вищезазначене, суд доходить переконання, що позов про зменшення розміру аліментів не підлягає до задоволення за безпідставністю вимог, відтак суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

58.На переконання суду, раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, та забезпечує її належний фізичний, розумовий та моральний розвиток.

59.Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

VIІ. Судові витрати:

60.Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

61.Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то й підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити повністю.

2. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

3.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: с. Княжий Міст, Яворівський район, Львівська область, індекс:81344.

Повний текст судового рішення складено 06.09.2021 року.

Суддя С.І. Гіряк

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк