Провадження № 22-ц/802/801/21 Категорія: 44 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Покликався на ті обставини, що 20 жовтня 2013 року на автомобільній дорозі Луцьк Ковель в с. Колодяжне Ковельського району, Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Фольксваген Т5» д.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4 та автомобілем «Фольксваген-Крафтер» д.н НОМЕР_2 під його керуванням. Внаслідок ДТП було пошкоджено належний йому автомобіль, а він отримав легкі тілесні ушкодження.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 22 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_4 , як особа, що скоїла ДТП був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також позивач вказував, що вартість відновлювального ремонту його автомобіля пошкодженого під час ДТП становить 178752 грн.

Так як цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на час ДТП була застрахована у Національній акціонерній страховій компанії «Оранта» (далі НАСК «Оранта»), то рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2018 року на його користь зі страховика НАСК «Оранта» було стягнуто страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 49490 грн.

Посилаючись на те, що страхове відшкодування є недостатнім для повного відшкодування завданої ОСОБА_4 матеріальної шкоди, позивач просив суд стягнути з відповідача 129262 грн, як різницю між збитками та страховою виплатою.

Крім того, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 50000 грн за завдану йому моральну шкоду, яка полягає у перенесених ним душевних стражданнях від отриманих тілесних ушкоджень та пошкодження його майна.

Також позивач просив відшкодувати йому понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн та сплачений ним судовий збір.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 129262 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просили оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, які передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу під час ДТП відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом цього транспортного засобу з урахуванням його зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством. Відтак, задоволення судом першої інстанції вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі повної вартості відновлювального ремонту автомобіля після ДТП, без урахування коефіцієнта його фізичного зносу, є неправомірним. Щодо часткового відшкодування судом позивачу моральної шкоди, відповідач та його представник вважають її розмір завищеним і таким, що не відповідає принципам розумності і справедливості.

Також апелянти вказували, що позивач звернувся до суду з позовом, пропустивши строк позовної давності, що не було враховано судом під час прийняття оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Задовольняючи позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_1 отримав страхову виплату, якої недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої йому у результаті ДТП, то різниця між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою підлягає стягненню з винної особи відповідача ОСОБА_4 без врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу позивача. Також суд, врахувавши характер та обсяг фізичних і моральних страждань перенесених позивачем із-за неправомірних дій відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважав, що позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

Такі висновки суду є правильними.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 20 жовтня 2013 року на автомобільній дорозі Луцьк-Ковель в с. Колодяжне, Ковельського району, Волинської області, керуючи автомобілем «Фольксваген Т5» д.н. НОМЕР_1 , не впорався із керуванням та виїхавши на смугу зустрічного руху, зіткнувся з автомобілем «Фольксваген-Крафтер» д.н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а позивач зазнав легких тілесних ушкоджень. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.п 12.1, 10.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 22 вересня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження по справі у зв`язку із закінченням строку передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення (а.с. 20 - 21).

Також, з матеріалів справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності 50 000 грн. та франшизою 510 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2018 року у цивільній справі №159/2856/18, яке набрало законної сили, стягнуто з страховика НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль в сумі 49490 грн у межах ліміту відповідальності 50000 грн., за вирахуванням франшизи у розмірі 510 грн. (а.с. 22 - 24).

Автотоварознавчим дослідженням, проведеним ТОВ «Гарант-Асістанс» від 02 червня 2014 року № НОМЕР_2 -02.06/2, матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові автомобіля «Фольксваген-Крафтер», НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 65919 грн 31 коп. Зі змісту цього дослідження слідує, що вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнт зносу становить 119100 грн 55 коп. (а.с. 26 - 28).

Згідно доданих до матеріалів справи актів виконаних робіт та товарних чеків, позивач провів ремонт свого транспортного засобу у ФОП ОСОБА_5 за що сплатив останньому 178752 грн (а.с.36 - 44).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З наявних в матеріалах справи наданих позивачем актів виконаних робіт та товарних чеків, здійсненого у ФОП ОСОБА_5 ремонту, слідує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, який належить позивачу, становить 178752 грн, з яких 8712 грн вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 170040 грн вартість складових (деталей автомобіля), що підлягають заміні під час ремонту.

Крім того встановлено, що вартість відновлювального ремонту менша ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, яка становить 277739 грн 50 коп. (а.с. 26-28).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20), яка підлягає врахуванню відповідно до положень ЦПК України.

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Таким чином суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_4 129262грн, як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності страховика.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Шкода (у тому числі моральна) відшкодовується власником (володільцем) джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки події ДТП, пошкодження його транспортного засобу та отримання тілесних ушкоджень, змінили нормальний, звичний для ОСОБА_1 спосіб життя та завдали йому моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, то на думку колегії суддів визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн є співмірний із заподіяною позивачу моральною шкодою і відповідає вимогам закону.

Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів відповідача та його представника про незаконність незастосування у цьому спорі судом строку позовної давності, колегія суддів вважає за потрібне вказати, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, яка має бути подана в суд першої інстанції під час розгляду справи. Так як з матеріалів справи вбачається, що ні відповідач ОСОБА_4 , а ні його представник у суді першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності не подали і клопотань з цього приводу не заявляли, то у суду першої інстанції не було жодних підстав для застосування строку позовної давності у даному спорі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення позивачем норм права, які регулюють спірні правовідносини, та не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано повно і дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді