Справа № 428/938/20
Провадження № 22-ц/810/578/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Стахової Н.В.

суддів Коновалової В.А.., Луганської В.М.

за участю секретаря

судового засідання Погребній Л.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Подоляка Олександр Олександрович, на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2021 року, ухваленого у складі судді Шубочкіної Т.В., в приміщенні того ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), яка мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 є її сусідом у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 . Відповідач біля своєї квартири, яка є суміжною з квартирою позивача, встановив цегляну перегородку та двері, що заважає позивачці вільно відчиняти двері своєї квартири, транспортувати побутову техніку та інше. З вказаного факту позивачка зверталася до КП «Житлосервіс «Світанок» та до поліції. На її звернення до КП «Житлосервіс «Світанок» їй було повідомлено, що відповідач незаконно проводив та здійснив самозахоплення частини загального коридору, побудувавши цегляну перегородку і встановивши металеві двері.

Із цих підстав, позивачка просила зобов`язати ОСОБА_2 здійснити демонтаж цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі між дверима квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 здійснити демонтаж цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі між дверима квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 квітня 2021 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Подоляка Олександр Олександрович, про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого дії адвокат Подоляка О.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 квітня 2021 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції встановивши, що спірна цегляна перегородка з металевими дверима в коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 обмежує позивача вільно відчиняти двері своєї квартири, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, оскільки цегляна перегородка з металевими дверима була встановлена у 1993 році, тому Конституція України від 28.06.1996, ЦК України від 16.01.2003, ЦПК України від 18.03.2004, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015, постанова КМУ від 24.01.2006 № 45 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.10.1992 № 572», Правила утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства № 76 від 17.05.2005 не поширюються на спірні правовідносини. На підтвердження порушення прав позивачки встановленням цегляної перегородки з дверима, останньою не надано належних доказів. Крім того, в технічному паспорті на квартиру відповідача, який був виготовлений станом на 25.04.2014, під позначкою «20» відображена цегляна перегородка з металевими дверима, яка жодним чином не перешкоджає позивачці відчиняти свої двері, транспортувати побутову техніку тощо. Позивачка як співвласник багатоквартирного будинку не скористалася правом на скликання зборів співвласників щодо прийняття рішення стосовно цегляної перегородки з металевими дверима, тому передчасно звернулася до суду. Скаржник просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, посилаючись на те, що у справі було ухвалене заочне рішення за його відсутності та без належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання, що позбавило його права на подання клопотання про застосування строків позовної давності. Крім того в ухвалі Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 квітня 2021 року зазначено, що відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи 13.03.2020 та 14.04.2020 повідомлявся належним чином, з чим відповідач не погоджується, оскільки судова повістка повинна була бути направлена рекомендованим листом та вручена йому під розпис. Жодної судової повістки скаржник не отримував. Також скаржник наголошує на тому, що ніякої постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 17.02.2021 не існує, фактичного повного виконання рішення не було, демонтаж спірної цегляної перегородки з металевими дверима не проводився, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 10.06.2021 ВП № 62886309.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шурхно К.А., зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки відповідач самовільно вчинив дії щодо розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку без проведення відповідних зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 , крім того вказана перебудова заважає позивачці користуватися своїм майном.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник Подоляка О.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна цегляна перегородка в коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 обмежує доступ позивачеві вільно відчиняти двері своєї квартири, проектні документи на встановлення цегляної стінки (перегородки) з вхідними дверима між вказаними квартирами не розроблялися. За таких обставин, суд дійшов висновку, що права позивача порушені у зв`язку з протиправним встановленням стінки - перегородки та для встановлення такого факту спеціальні знання в галузі будівництва не потрібні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

За захистом порушених прав ОСОБА_1 звернулася до КП Житлосервіс «Світанок» із скаргою щодо встановлення мешканцями квартири АДРЕСА_6 цегляної перегородки з дверима в коридорі.

Згідно відповіді КП «Житлосервіс «Світанок» від 26.12.2019 № 6623 ОСОБА_2 , проживаючий за адресою АДРЕСА_5 , збори мешканців не проводив і здійснив самозахоплення частини загального коридору, побудувавши цегляну перегородку і встановив металеві двері.

В судовому засіданні сторони не заперечували того факту, що позивачка є власницею квартири з 2013 року, що також підтверджується відміткою у паспорті позивачки про використання нею чеку на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_4 , 27 листопада 2013 року.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

У сенсі положень статті 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки.

Згідно з ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572, зі змінами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків.

Пунктом 19 Правил передбачено, що власники приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування жилих і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають в цьому будинку.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Матеріали справи не містять, а відповідачем не заперечувався факт відсутності проектної та дозвільної документації на встановлення цегляної перегородки з дверима між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що цегляна перегородка з металевими дверима відображена в технічному плані, не спростовують правильних висновків суду, оскільки технічний паспорт є джерелом інформації про об`єкт нерухомості та план складений вже по факту збудованої перегородки, що не заперечувалося відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не доведено того факту, що наявною перегородкою з дверима обмежуються права позивачки як власниці, не можуть бути взяті до уваги, оскільки сам по собі факт встановлення стіни перегородки у коридорі, який є спільною власністю мешканців будинку, без проектної документації та без погодження з позивачкою, свідчить про порушення її прав, як власника цієї квартири на безперешкодне користування власністю.

За таких обставин суд першої інстанцій, встановивши, що відповідач протиправно збудував перегородку в коридорі, який є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирного житлового будинку, яка обмежує права позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування належним їй майном.

Щодо доводів скаржника про те, що перегородка та двері встановлені у 1993 році та позивач була обізнана про факт встановлення перегородки та дверей до 31 грудня 1993 року, оскільки проживає у квартирі з 20 лютого 1990 року, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності, колегія суддів зазаначає наступне.

Дійсним предметом позову є усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом знесення цегляної перегородки та демонтажу встановлених у неї дверей.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом (пункт 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Тобто, такий позов може бути пред`явлений упродовж всього часу порушення, що триває у часі. При цьому обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 642/4911/16-ц (провадження № 61-18489св18).

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, скаржником не наведено.

Посилання суду першої інстанції на Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Правила утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 є помилковими, але це не призвело до неправильного висновку про задоволення позову.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 374, 367, 375 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтереаах якого діє адвокат Подоляка Олександр Олександрович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської обласі від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Дата складення поновго тексту постанови - 06 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: