У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , про витребування безпідставно набутих коштів, -

У С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва з позовом звернувся ОСОБА_3 (надалі за текстом - позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі за текстом - відповідач) про витребування безпідставно набутих коштів.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У ході судового засідання представником позивача заявлено клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із тим, що така категорія справ має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача не заперечувала щодо закриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач уклав з ПАТ «Міський комерційний банк» депозитну угоду № 2620/10/205431 від 01.07.2014 року та відкрив у даному банку відповідний рахунок, на який вніс 200000 грн.

17.02.2012 року відповідач уклад кредитний договір № 805/980-ЮО.

01.09.2014 року з рахунку позивача, відкритого у ПАТ «Міський Комерційний Банк» перераховано грошові кошти у розмірі 204546,15 грн. на рахунок відповідача з призначенням платежу повернення безвідсоткової фінансової допомоги.

12.09.2017 року протоколом № 23 засідання комісії щодо виявлення нікчемності транзакцій, правочинів (договорів) ПАТ «Міський Комерційний Банк» було вирішено відновити в балансі банку кредитний договір № 805/980-ЮО від 17.02.2012 року, укладений з відповідачем, відповідно параметрів на дату визнання нікчемності операції з погашення заборгованості за кредитом з одночасним відображенням на балансі депозитів, за рахунок яких відбулося погашення кредиту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що «з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що «законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Ураховуючи, що у цій справі кредитний договір №805/980-ЮО, укладений відповідачем як ФОП, тобто, суб`єктом господарської діяльності, з метою отримання кредитних коштів для ведення поточної господарської діяльності, суд доходить висновку, що ця справа підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 258, 260, 353, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про закриття провадження у справі - задовольнити;

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , про витребування безпідставно набутих коштів - закрити;

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства;

Роз`яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається;

Копію ухвали надіслати учасникам справи;

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Гребенюк