Провадження №2/592/496/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 11.06.2020 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № 1 щодо об`єкта незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу 100000,00 грн., в якості авансового платежу; залишок в сумі 2700000,00 грн. позивач зобов`язався сплатити у триденний термін після оформлення права власності на придбане нерухоме майно. В день укладення договору між сторонами відбулося приймання-передачі нерухомого майна, а саме об`єкта незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу, не зважаючи на численні прохання ОСОБА_1 звернутися до нотаріуса з метою належного оформлення укладеного правочину. Тому в уточненій позовній заяві позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійсним; визнати за ОСОБА_1 , як покупцем, право власності на об`єкт нерухомості - трансформаторну підстанцію, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди між сторонами в межах даної цивільної справи.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі.

Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.06.2020 року між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в якості Продавця, і ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), в якості Покупця, було укладено Договір купівлі-продажу №1 об`єкту незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Вартість майна, визначена сторонами у Договорі, становить 2800000,00 грн., з яких 100000,00 грн. ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача в якості авансового платежу разом із підписанням Договору, а інші 2700000,00 грн. зобов`язався сплатити у триденний строк після оформлення права власності на майно (п. 1.3 Договору).

Факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 100000,00 грн. в якості авансового платежу за Договором купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року підтверджується Розпискою ОСОБА_2 (а.с.16).

У відповідності до Акту приймання-передачі майна за Договором купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року, в день підписання Договору Покупець прийняв, а Продавець передав майно об`єкт незавершеного будівництва - трансформаторну підстанцію, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Разом з тим, за твердженням позивача, викладеним у позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріально посвідчення укладеного 11.06.2020 року договору купівлі-продажу, не зважаючи на численні прохання ОСОБА_1 звернутися до нотаріуса з метою належного оформлення укладеного правочину у порядку, передбаченому законом.

Між сторонами виникли договірні цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 202, 204, 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно норм ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилом ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Пунктом 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно положень ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 04.10.2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Разом з тим, Пленум ВСУ у п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Разом з тим, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, а також вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу ст. 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, а право власності на таке майно в подальшому і державній реєстрації, тому Договір купівлі-продажу №1 об`єкту незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Крім того, суд зауважує, що, згідно ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За правилом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).

Так, об`єктом договору купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року, дійсність якого встановлюється сторонами у мировій угоді і який є предметом позову, виступає трансформаторна підстанція 48% готовності, яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :18:005:0042, котра, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відноситься до комунальної власності Сумської міської ради (а.с.9).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження існування права постійного користування чи оренди вказаної земельної ділянки, на якій знаходиться трансформаторна підстанція, у Продавця за Договором - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

З аналогічних підстав ухвалою суду від 12.05.2021 року сторонам відмовлено у затвердженні мирової угоди у вказаній цивільній справі, проте ними не надано жодних відомостей на спростування встановлених вище обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Таким чином, задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачем, на переконання суду, може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, зокрема територіальної громади м. Суми, у комунальній власності якої перебуває земельна ділянка, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва - трансформаторна підстанція, готовністю 48%, який є предметом спірного договору купівлі-продажу.

Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим А.О. 13.4.2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу незавершеної будівництвом трансформаторної підстанції (48% готовності) за адресою: АДРЕСА_1 , саме з причин невідповідності цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер :18:005:0042, на якій знаходиться спірний об`єкт нерухомості, а також відсутності документів, що підтверджують право оренди чи користування вказаною земельною ділянкою (а.с.99).

Додатково суд звертає увагу на відсутність доказів, за наявності яких можливо ствердно встановити факт безповоротного ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення спірного правочину. Так, відповідач на неодноразові виклики суду у судове засідання не з`явилася, постійно надаючи заяви про розгляд справи без її участі, де будь-яких заперечень з приводу задоволення заявлених вимог не зазначає, що фактично свідчить про їх визнання. Зі змісту заяви про укладення мирової угоди вбачається, що відповідач підтверджує факт отримання нею від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 100000,00 грн. за Договором купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року та передачі ОСОБА_1 об`єкта нерухомості - трансформаторної підстанції за адресою: АДРЕСА_1 , із визнанням за ним права власності.

Таким чином, зважаючи на викладене, відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 220 ЦК України, для визнання Договору купівлі-продажу №1 об`єкта незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , без його нотаріального посвідчення, дійсним.

Оскільки решта позовних вимог є похідними від встановлених обставин, суд приходить до висновку про необхідність залишення їх без задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко