П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/3027/20

Провадження № 22-ц/4815/939/21

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Цвіркун О.С.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

12 год. 42 хв. 05 квітня 2021 року

(вступна і резолютивна частини)

в м. Костопіль Рівненської області

Повний текст рішення складено: 08 квітня 2021 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

за участі: учасники справи та їх представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Михайлова Володимира Олександровича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 7000 Євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі НБУ) еквівалентні 236 250 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що 07 грудня 2019 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7000 Євро на період шість місяців з 07 грудня 2019 року по 07 червня 2020 року. Проте у строк, передбачений договором, відповідач заборгованості йому не повернув, на прохання добровільно виконати взяті на себе зобов`язання не реагував. Позивач вказував, що на день звернення до суду згідно з офіційним курсом гривні до Євро, встановленого НБУ, 7000 Євро дорівнює 236 250 гривень.

З наведених спонукань просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 7 000 Євро, що на момент звернення до суду згідно з офіційним курсом НБУ складає 236 250 гривень.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 7 000 Євро.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, в сумі 2 361 гривню 50 копійок.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Михайловим В.О. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. На її обґрунтування зазначалось, що розписка не засвідчує виникнення договірних правовідносин між сторонами, а із її змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 7 000 Євро саме у борг, а також не встановлено і обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу. Вважав, що судом не було встановлено умов отримання відповідачем в борг коштів від позивача та правову природу наданої суду розписки. Вказував на порушення судом попередньої інстанції процесуального права відповідача на залучення у справі представника, у зв`язку з чим вважав, що пояснення відповідача у суді про фактичне визнання позову не можна було брати до уваги.

З викладених міркувань просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, хоча про таке право позивачу було роз`яснено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки факт укладення договору позики підтверджується письмовою розпискою, де обумовлено сторони правочину, суму позики, дату отримання спірних грошей ОСОБА_2 і дату виконання ним позикового зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Оскільки позичальник у передбачений договором позики термін не повернув одержаної спірної суми, тому суд з урахуванням цього факту та беручи до уваги, що борговий документ знаходиться у позикодавця, стягнув із ОСОБА_2 на користь позивача 7 000 Євро заборгованості.

Як з`ясовано матеріалами справи, 07 грудня 2019 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000 Євро, які зобов`язався повернути до 07 червня 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.7). Даний борговий документ передано ним позивачеві, у якого він і знаходиться на час вирішення спірних відносин.

Згідно зі ст.ст. 11, 509, 526, 545, 1046-1047, 1049 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Вважаючи, що відповідач порушив зобов`язання через невиконання умов договору позики, у листопаді 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь 7 000 Євро заборгованості за позикою.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши із ОСОБА_2 на користь позикодавця 7 000 Євро.

Щодо доводів апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права, а саме порушення процесуального права відповідача на залучення до участі в справі його представника, то колегія суддів з ними не може погодитися.

Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів відповідачем надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.

Разом з тим, відсутність у ОСОБА_2 представника в судовому засіданні не призвела до неправильного вирішення справи та жодним чином не вплинула на фактичні обставини, які встановлені судом попередньої інстанції, на підставі яких було ухвалено оскаржуване рішення.

Не встановлено апеляційним судом й мотивів для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Не заслуговують на увагу й аргументи заявника про те, що розписка не засвідчує виникнення договірних правовідносин між сторонами, виходячи з такого.

З правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним та/або безоплатним правочином; укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредиторові за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено, розписка ОСОБА_2 складена у письмовій формі власноручно. Цей борговий документ в односторонньому порядку підтверджує факт укладення договору позики між сторонами та зобов`язання відповідача повернути позикові кошти на користь ОСОБА_1 без сплати відсотків; містить суму і дати отримання позики та її повернення. Тобто твердження автора апеляційної скарги спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції, що відображено в оскаржуваному рішенні.

Решта доводів апеляційної скарги також є необґрунтованими і колегією суддів відхиляються.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів спрямованих на спростування доводів позивача, а колегією суддів таких доказів встановлено не було.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини, зокрема те, що пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканням для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Михайлова Володимира Олександровича залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків