ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 22-ц/821/1606/21 Справа № 2-3353/11
Соснівський районний суд м. Черкаси
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 вересня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

суддя-доповідач Карпенко О.В.

суддів Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

15 травня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинно побудовані будівлі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, занесеною до протоколу судового засідання від 17 червня 2011 року по вказаній справі залучено в якості третьої особи: ОСОБА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно побудовані споруди, а саме: прибудови (літ. «а», літ. «а2», літ. «А4-1») та самочинно влаштовану житлову кімнату 1-8 у будинку (літ. «А-1»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , як особа, яка не приймала участі в розгляді справи, проте вважає, що прийняте судове рішення впливає на її права, свободи та законні інтереси, оскаржила його в апеляційному порядку, подавши 05 листопада 2018 року апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 08 липня 2011 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2 201,03 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року в частині поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження у справі скасовано. Постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав, передбачених ч.3 ст.357 ЦПК України.

Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали подати до апеляційного суду вмотивовану заяву про поновлення строку з доводами поважності причин суттєвого пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року із зазначенням обґрунтованих причин пропуску строку.

Роз`яснено, що в разі невиконання ухвали суду в зазначений строк скаржнику буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

На виконання вимог ухвали, 26 серпня 2021 року від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якій скаржник обґрунтовує поважність суттєвого пропуску строку тим, що 23 жовтня 2018 року нею було отримано ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі № 712/12338/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про припинення порушень правил добросусідства, разом з якою отримано і копію позовної заяви з додатками.

Також ОСОБА_1 зазначає, що вона є власницею сусідньої земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 , а при розгляді цієї справи позивачка ОСОБА_2 не залучила її до участі у справі як третю особу, чим позбавила її можливості обґрунтовувати порушення її прав самочинним будівництвом ОСОБА_2 ; внаслідок винесення оскаржуваного рішення судом фактично узаконено самочинно побудовані споруди, будівництво яких здійснено з порушенням норм ДБН, а саме нормативної відстані між її житловим будинком та будинком ОСОБА_2 , що надалі чинить перешкоди в документальному оформленні здійсненої ОСОБА_1 реконструкції, а отже, порушує її права.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , незалучення її до участі у справі і, як наслідок, необізнаність про винесення рішення є поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги, та просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року.

Дослідивши дану заяву, суд не вбачає підстав для поновлення суттєво пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справах «Устименко проти України», «Марушин проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (рішення у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Рябих проти Росії»), так і у випадках перегляду справ за нововиявленими обставинами (рішення у справах «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України»), ЄСПЛ вважає за доцільне слідувати тому ж правилу та вказує, що цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

У справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ дійшов висновку про порушення статті 6 Конвенції з тих підстав, що строк на оскарження судового рішення був поновлений за спливом значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі.

У справі «Безрукови проти Росії» ЄСПЛ вказав, що, хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні щодо тривалості, ні щодо підстав для визначеності нових тимчасових строків.

Відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справах «Проценко проти України», «Кравченко про Росії»). Зокрема, відступ від цього принципу допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії»).

Національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для оскарження рішення до вищого суду, проте така свобода розсуду не може бути необмежена.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Стаття 354 ЦПК України регулює питання строків на апеляційне оскарження, зокрема апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З аналізу поданої ОСОБА_1 заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року,вбачається, що скаржниця вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються її законні права, яка є власником суміжної земельної ділянки і до розгляду справи залучена не була, тому в наслідок своєї необізнаності про винесення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 вважає поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Інших передбачених законом обставин, які б надавали можливість поновлення суттєво пропущеного процесуального строку, ОСОБА_1 не зазначено, фактично наведені нею причини є аналогічними тим, що зазначені скаржником в апеляційній скарзі, поданій 05 листопада 2018 року і які ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року визнано не поважними.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року) викладено висновок Європейського суду з прав людини про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

У відповідності до положень п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Оскільки підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судом визнані неповажними, а також враховуючи, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено більше ніж на сім років, в заяві не зазначені виключні випадки, обставини непереборної сили, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, які надають можливість для поновлення процесуального строку, тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності, необхідно відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення суттєво пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак