Ухвала

17 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 521/9299/19

провадження № 61-13499ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс ЛТД», про скасування та визнання недійсним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради щодо приватизації гуртожитку та видачі свідоцтва про право власності на будівлю гуртожитку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - ВК ОМР), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Жилсервіс ЛТД», про скасування та визнання недійсним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради щодо приватизації гуртожитку та видачі свідоцтва про право власності за ТОВ «Жилсервіс ЛТД» на будівлю гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

08 серпня 2019 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ВК ОМР, третя особа - ТОВ «Жилсервіс ЛТД», про скасування та визнання недійсним рішення виконавчого комітету ОМР та видачу свідоцтва про право власності на будівлю гуртожитку від 25 травня 2006 року на ім`я ТОВ «Жилсервіс ЛТД» було відмовлено.

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року.

15 червня 2020 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року залишено без змін.

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року у вищевказаній справі.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статі 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року складено 15 червня 2020 року.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року лише 06 серпня 2021 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення апеляційного суду. Разом з цим, заявник зазначає, що він не був повідомлений про розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Визначений частиною третьою статі 394 ЦПК строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за винятком випадків виникнення обставин непереборної сили та неповідомлення особи про розгляд справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, процесуальний обов`язок доказування та подання відповідних доказів покладений саме на учасника справи.

Враховуючи вимоги вказаної вище процесуальної норми права, заявнику слід надати до Верховного Суду докази, що підтверджують наявність виключних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень після спливу одного року з дня складення їх повного тексту.

Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції заявником до касаційної скарги не долучено, що унеможливлює вирішення питання поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

При цьому, Верховний Суд приймає до уваги, що доводи заявника суперечать висновку, викладеному в постанові Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року, що ОСОБА_1 був повідомлений по час і місце судового засідання, призначеного на 10 червня 2020 року, належним чином. У вказаній постанові апеляційного суду також зазначено, що ОСОБА_1 за вказаним ним в позові та апеляційній скарзі місцем проживання: АДРЕСА_2 був відсутній (а.с.121, 122-124, 128-130). Разом із цим Верховному Суду не відомі причини відсутності позивача, на які посилається апеляційний суд. Копії указаних матеріалів справи (а.с.121, 122-124, 128-130) заявник Верховному Суду не надав.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та роз`яснити заявникові про необхідність надання вищевказаних та інших доказів. Такими доказами можуть бути, зокрема, довідка із суду, поштового відділення зв`язку, копії матеріалів справи тощо.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 389, 390, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року залишити без руху.

Надати заявнику для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко