Справа №639/1951/21
Провадження №2/639/1267/21
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/1951/21за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
23 березня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій вона просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики від 21.09.2020 року в розмірі 200000,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 21.09.2020 в розмірі 200000,00 грн. за 170 днів прострочення ( з 04.10.2020 року по 23.03.2021 року) в розмірі 2794, 52 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що влітку 2020 року відповідач звернувся до позивача з проханням позичити їй на декілька місяців гроші в розмірі 200000 гривень, вмовляючи, що потрапила у халепу, і запевняючи, що ніколи не підведе.
В результаті позивач не змогла відмовити відповідачу і погодилася позичити їй ту суму грошей, якої вона потребувала.
ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 , необхідні їй грошові кошти. На підтвердження договору позики, що відбувся між ними, відповідачем 21.09.2020 року власноручно складено розписку про отримання грошей, зазначивши, що зобов`язується повернути борг до 04.10.2020 року.
Але гроші позивач дотепер так і не отримала, хоча з часу їх повернення пройшло вже майже півроку.
Позивач неодноразово зверталася до відповідача, наполягала на негайному поверненні боргу, нагадувала їй про власні потреби, про необхідність дотримуватися умов договору позики, постійно спілкувалася з нею з цього приводу, але у відповідь на її правомірні вимоги відповідач, не заперечуючи факту договору позики, посилаючись на різні перешкоди і фінансові труднощі, просила про відстрочку повернення коштів і кожного разу обіцяла повернути їх, як якомога швидше, і запевняла, що почне платити частками наприкінці кожного місяця.До цього часу відповідач борг так і не повернула.
У зв`язку з вище викладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву в установлені судом строки не подала. Від відповідача неодноразово надходили телефонограми про відкладання розгляду справи, проте суд враховуючи, що відповідачем не реалізовано процесуальні права щодо заперечень проти позову, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі за проханням відповідача, поважних причин відкладання в подальшому не вбачає.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства. Частиною 3 тієї ж статті встановлено, що основними засадами цивільного судочинства, зокрема, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.09.2021 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., які зобов`язалась повернути до 04.10.2020 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка міститься в матеріалах справи. (а.с.27)
Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду Українивід 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).
У визначений у договорі строк, відповідач свого зобов`язання належним чином не виконав. Свої зобов`язання відповідач не виконав і на час розгляду справи.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Положеннями ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З розписки від 21.09.2020 вбачається, що відповідачу надавалися грошові кошти до 04.10.2020. Прострочення виконання відповідачем його зобов`язання з повернення позивачу боргу починається рахуватися з наступного дня, та складає період часу з 05.10.2020 по 23.03.2021, що складає 170 дня.
Таким чином, розмір 3% річних, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 , складає 2794,52 грн (сума боргу 200000,00 грн х 3% х 170/365/100 = 2794,52 грн.)
На підставі викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 200000,00 грн, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2794,52 грн. а всього 202794,52 грн.
Окрім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Так, позивачем на підтвердження того, що вона отримала правову допомогу було надано акт виконаних адвокатом робіт від 23.03.2021 року, згода №101 від 16.03.2021 року, ордер серії ХВ №000009 від 16.03.2021 року, квитанція №6 про сплату ОСОБА_1 у розмірі 1500,00 грн. (а.с.3,10,11,12)
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд у правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи".
Отже, враховуючи співмірність наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2027,95 грн., які сплачені позивачем при подачі позову.
На підставі ст. ст. 509, 526, 610, 611, 612 625, 626, 629, 1046, 1047,1048,1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263, 267, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2794 (дві тисячі сімсот дев`яносто чотири) гривні 52 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 95 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 18.10.2021 року, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19 серпня 2021 року.

Суддя С.О. Рубіжний