ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Ухвала

26 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 643/2932/17

провадження № 22-з/818/27/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Гришиної А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Денис Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 643/2932/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Денис Сергійович, про визнання недійним договору довічного утримання,

у с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової» (далі - ГО «Фонд допомоги Олени Орєхової»), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Денис Сергійовича про визнання недійсним договору довічного утримання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2002 року. За станом свого здоров`я та у зв`язку з похилим віком позивач не має можливості самостійно піклуватися про себе. Тому, 20 жовтня 2016 року між громадянкою Литовської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 вищевказану квартиру, а остання зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_1 фінансовим утриманням довічно. Проте, з часу укладання договору позивач не отримала жодного виду догляду, а наприкінці листопада 2016 дізналася, що умовами договору взагалі не передбачений обов`язок відповідача забезпечувати її доглядом довічно, зокрема, у договорі не відображені обов`язки набувача щодо догляду та допомоги позивачу у вигляді прибирання житла, прання, готування їжі, купівлі харчів та ліків, сплати комунальних послуг тощо. Про відсутність зазначених умов договору позивач до його підписання не повідомлялась, текст договору не був перекладений на російську мову, яку позивач розуміє, оскільки є громадянкою Литовської Республіки. Договір позивач особисто прочитати не могла, тому що страждає на захворювання обох очей, через що погано бачить, фактично не читає. Крім того, відповідно до умов договору відповідач нібито передала позивачу первинний платіж у сумі 50 000 грн, однак вказаних грошей позивач не отримувала, оскільки в той же день нею був укладений договір доручення від 20 жовтня 2016 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала зазначені грошові кошти на розрахунки за договором про виконання послуг та за оплату від свого імені за інші платні послуги.

Посилаючись на те, що оспорюваний правочин не відповідає її внутрішній волі, оскільки вона при його укладенні помилялася щодо умов, які мають істотне значення, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) від 20 жовтня 2016 року, укладений між нею та ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Шефелем Д. С., зареєстрований в реєстрі за № 1300; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала мотивована тим, що на даний час існує заборона відчуження зазначеного у договорі майна, тому дане клопотання є передчасним.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року скасовано, заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 шляхом заборони відчуження.

Постанова мотивована тим, що обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статтей 149 - 153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 20 жовтня 2016 приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Шефелем Д. С., зареєстрований в реєстрі за № 1300. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач є особою похилого віку (1928 року народження), громадянкою Литовської Республіки. Договір укладений без установлення факту володіння ОСОБА_1 українською мовою, без перекладу змісту оспорюваного договору на мову, яку розуміє позивач. Крім того, позивач при укладанні вказаного договору розраховувала саме на догляд з боку відповідача, а не на грошове забезпечення. Тому при вчинені правочину помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, волевиявлення ОСОБА_1 не відповідало її внутрішньої волі, отже договір довічного утримання від 20 жовтня 2016 року слід визнати недійсним. Разом з тим, позивачем не було заявлено вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, тому підстави для задоволення вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру відсутні, отже, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Постановою Верховного Суду від 11 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_7 , залишено без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем на спірну квартиру, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Встановивши, що позивач не навела обґрунтованих підстав для застосування наслідків недійсності правочину, та врахувавши принцип диспозитивності, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

08 грудня 2020 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року.

На обґрунтування клопотання зазначила, що у зв`язку з задоволенням її позовних вимог підстави для подальшого забезпечення позову відсутні. На теперішній час скасовано реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання та поновлено запис про те, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Проте, зареєстроване обтяження не дозволяє ОСОБА_1 як власнику в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з частиною сьомою статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За частиною шостою статті 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

За правилами статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, колегія суддів оцінивши зазначені в клопотанні обставини для скасування заходів забезпечення позову, а також враховуючи набрання судовим рішенням законної сили та його повне виконання, дійшла висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню, оскільки підстави для збереження вжитих судом заходів забезпечення позову наразі відсутні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. cт. 158, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року у справі № 643/2932/17, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , шляхом заборони відчуження.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

С.С. Кругова