Справа № 715/1256/14-ц
Провадження № 6/715/72/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Григорчака Ю.П.

секретар судового засідання Ткач О.М.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. В заяві посилається на те, що 08.07.2014 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області було винесено рішення по цивільній справі №715/1256/14, яким задоволено позов ПАТ «ДельтаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області у вищевказаній справі замінено стягувача ПАТ «ДельтаБанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Однак, АТ «ДельтаБанк», як первісний стягувач, виконавчий документ не отримував та не передав до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» для звернення його до виконання, що позбавило стягувача на право звернення судового рішення до виконання. Таким чином, вищевказане рішення не виконане і не втратило своєї законної сили. Зважаючи на вищевикладене, просить суд визначити причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа №715/1256/14 до виконання поважним та поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №715/1256/14 виданого на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, проте це не є перешкодою для розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду від 08.07.2014 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк», м. Київ, вул. Щорса, буд.36, корп. Б, , заборгованість в розмірі 40 424 (сорок тисяч чотириста двадцять чотири) долари 49 цнт., що згідно курсу НБУ станом на 13.05.2014 року є еквівалентом 470 810 (чотириста сімдесят тисяч вісімсот десять) гривень 13 копійок, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривень.

Ухвалою Глибоцького районного суду від 19.11.2020 року замінено стягувача у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/1256/14 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 23.08.2006 року, з ПАТ «Дельта Банк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

За змістом положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Вимогами статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Виходячи з аналізу зазначеної норми права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 759/308/13-ц.

Заявник не надав жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, які б свідчили про об`єктивні та непереборні для стягувача обставини пропуску зазначеного строку та не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. При цьому суд не може погодитися з позицією стягувача щодо неналежної процесуальної поведінки первісного стягувача, зокрема непред`явлення виконавчого листа до виконання, що на думку заявника є поважною причиною для поновлення процесуального строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання для його правонаступника. Крім того, з огляду на положення ч.5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» заявник, набуваючи прав вимоги за даним кредитним договором, зобов`язаний був бути обізнаним про стан майнових вимог за кредитними договорами, право вимоги за якими він набуває.

Із матеріалів справи не вбачається відомостей про пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа, отриманого представником первісного стягувача. Відтак, строк для пред`явлення виконавчого документу, а саме виконавчого листа №715/1256/14, сплинув, а причини пропуску строку для пред`явлення його до виконання, зазначені в заяві, не можуть вважатись поважними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.12, 13,18, 43, 49, 81, 259-261, 354, 431, 433, ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: