Справа № 159/6124/20
Провадження № 2/159/815/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ковелі справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 19.12.2011 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 05 жовтня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 50220,84 гривень, з яких: 37503,39 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2450,74 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 10266,71 грн. нарахована пеня, яку просить стягнути.

Заперечення відповідача.

Відповідач заперечує, що «Умови та Правила надання банківських послуг» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника. Крім того, позивачем не надано доказів того, що саме ці Умови діяли, коли підписувалась заява. Позивач не довів існування заборгованості за кредитом. Просила в задоволенні позову відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

В основу вирішення справи суд поклав правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

19 грудня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредитний ліміт шляхом підписання анкети-заяви.

У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить станом на 05 жовтня 2020 року 50220,84 гривень, з яких:

37503,39 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту,

2450,74 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України,

10266,71 грн. нарахована пеня.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 19 грудня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення пені за порушення зобов`язання, зокрема, її розміру.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги, посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна 30 днів пільгового періоду»» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як на невід`ємні частини договору.

Цими витягами визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Однак, позивач не надав підтверджень, що саме з цими витягами ознайомилася відповідач, зрозуміла зазначені у них умови і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також підтверджень того, що ці витяги на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, на які зараз посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може. Інформація, поміщена на сайті, може довільно змінюватись позивачем і повністю залежить від його волі. Зокрема, позивач міг вносити і вносив зміни в умови та правила споживчого кредитування і тепер неможливо встановити, які саме умови і правила діяли, коли сторони укладали договір.

Зазначену правову позицію містить постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

У цьому випадку неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в періоді з часу виникнення спірних правовідносин (19 грудня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг і за відсутності у анкеті-заяві умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, слід вважати, що домовленість щодо процентів, їх розміру і порядку нарахування, домовленість щодо пені, її розміру і порядку нарахування, між сторонами не досягнута. Надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма і існування домовленостей щодо пені і відсотків не доводять.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору також щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначену правову позицію містить постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Таким чином, з відповідача не можуть бути стягнуті проценти за користування кредитними коштами та пеня і у вимозі про їх стягнення слід відмовити.

Щодо суми фактично отриманих та використаних позичальником коштів слід зазначити таке.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 05.10.2020, позивач просив стягнути з відповідача «заборгованість за простроченим тілом кредиту» в сумі 37503 грн. 39 коп.

На підставі виписки по карткових рахунках відповідача встановлено, що позивач при визначенні такої суми заборгованості зарахував до тіла кредиту не лише кошти, які фактично були отримані відповідачем, але і інші суми, необґрунтовано збільшивши таким чином заборгованість за тілом кредиту.

Умови анкети-заяви, підписаної відповідачем, не передбачають право позивача це робити. Інші ж документи, як було зазначено вище, не є складовою частиною договору між сторонами.

Із банківської виписки по кредитних рахунках видно, що станом на 31 травня 2015 року у відповідача заборгованість по кредитній картці відсутня.

У період з 04 грудня 2015 року по 05 жовтня 2020 року відповідач використала кредитних коштів на загальну суму 149237,36 гривень (графа «витрати клієнтом кредитних коштів», погасила кредит на суму 123685,98 гривень (графа «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»).

Відтак сума непогашеного тіла кредиту становить 25551,38 гривень (149237,36 грн. 123685,98 грн.).

Відповідач не довела, що зазначена сума нею погашена і вона повністю розрахувалася з позивачем.

Тому до стягнення з відповідача підлягають 25551 грн. 38 коп. використане і не повернуте відповідачем «тіло кредиту» станом на 05 жовтня 2020 року.

В решті вимог слід відмовити.

Суд вважає доведеним позов на суму 25551,38 грн., отже позов задоволено на 50,88 %.

При подачі позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1069,50 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 2102 грн. х 50,88 %

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ч.2 ст.207, ст.ст.549, 551, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.633, ст.634, ч.1 ст.638, ст.526, ч.1 ст.1048, ст.1049, ч.1 ст.1050, ч.ч.1, 2 ст.1054, ст.1055, ст.1056-1 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 13.08.2014 Ковельським РВ УДМС України у Волинській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , рахунок № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором б/н від 19.12.2011 станом на 05 жовтня 2020 року в сумі 25551 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 13.08.2014 Ковельським РВ УДМС України у Волинській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , рахунок № НОМЕР_3 ) судові витрати у справі в сумі 1069 (одна тисяча шістдесят дев`ять) гривень 50 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. Панасюк