Справа № 446/1805/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/1433/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 09 грудня 1996 року по 19 лютого 2019 року працював на посаді машиніста паливоподачі IV групи Добротвірської державної районної електростанції, на даний час Добротвірська теплова електростанція, яка є відокремленим підрозділом АТ «ДТЕК Західенерго». Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складений акт, яким встановлено, що він не здатний працювати за своєю професією, йому встановлено діагноз: хронічний бронхіт II стадія, фаза субремісії, прикореневий пневмосклероз, емфізема легенів ЛН I-II ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість II ступеня, хронічна попереково-крижова радикулопатія. Зазначає, що професійне захворювання виникло внаслідок недостатньої роботи заходів по знепиленню, недостатньої роботи систем вентиляції, використання відповідачем обладнання, яке генерує підвищені рівні шуму та недостатності покращення умов праці, що спричинило втрату професійної працездатності на 40 % . Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується незалежно від вини відповідача. Вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у психологічних стражданнях, заподіяних порушенням його законних прав неправомірними діями відповідача, порушенням спілкування із оточуючими людьми, вимушених змінах в його повсякденній діяльності. Звертає увагу, що метою відшкодування заподіяної моральної шкоди є зменшення тяжких для нього наслідків, тому, на його думку, з відповідача на його користь підлягає стягненню 20 000 000 грн. моральної шкоди. З наведених підстав просить стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_1 20 000 000 грн. моральної шкоди та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_1 120 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь держави судовий збір в розмірі 60,81 грн.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржило Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей, не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Зазначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законодавець передбачає відповідальність особи внаслідок завдання шкоди, в тому числі і моральної, лише за умови вчинення ним відповідного правопорушення, однак при розслідуванні причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 не встановлено винного діяння роботодавця, яке спричинило настання професійного захворювання у працівника. Звертає увагу, що в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 лютого 2019 року вказано, що професійне захворювання виникло, в тому числі, і внаслідок невикористання позивачем засобів індивідуального захисту, що, на думку апелянта, свідчить про те, що професійне захворювання спричинено, в тому числі і винними діями позивача, при цьому фактів порушення норм забезпечення працівника засобами індивідуального захисту з боку роботодавця не виявлено. Висновок суду про те, що професійне захворювання обмежує можливість позивача вести звичний спосіб життя, не підтверджений наявними в матеріалах справи доказами. Наголошує, що хронічний бронхіт перебуває у стадії субремісії, тобто, в такому періоді перебігу хвороби, що характеризується значним послабленням або зникненням її симптомів, а попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим синдромом та помірним порушенням функцій професійним захворюванням не визнана. Покликається на те, що позивач працює на посаді контролера, спілкується з трудовим колективом, в тому числі і з колегами по паливно-транспортному цеху, отримує заробітну плату та веде активне громадське життя. З наведених підстав просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача, АТ «ДТЕК Західенерго», позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується врученням їм судової повістки, в судове засідання не з`явилися.

Представник АТ «ДТЕК Західенерго» звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням його у відрядженні для представництва інтересів Товариства в іншій справі.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

З огляду на те, що представник відповідача АТ «ДТЕК Західенерго», позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Судове засідання з розгляду апеляційної скарги АТ «ДТЕК Західенерго» призначено на 10 год. 00 хв. 30 серпня 2021 року.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 02 вересня 2021 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначено на 30 серпня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 02 вересня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з врахуванням глибини моральних страждань позивача внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи погіршення стану його здоров`я, що призводить до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв`язків, враховуючи стаж роботи в шкідливих умовах праці в АТ «ДТЕК Західенерго», прийшов до переконання про стягнення на користь позивача з АТ «ДТЕК Західенерго» 120000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

З роз`яснень п.п. 3, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 21.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вбачається, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.), за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді машиніста паливоподачі VI групи ДТЕК Добровірстка ТЕС з 09.12.1996 по 19.02.2019.

Відповідно до Медичного висновку Львівської обласної лікарсько-експертної комісії КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» № 36 від 10.01.2019 ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт II (друга) стадія, фазасубремісії, прикороневий пневмосклероз, емфізема легенів, ЛН I-II (першого-другого) ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II (другого) ступеня.

Про встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 11.01.2019 на ДТЕК Добротвірська ТЕС було надіслано повідомлення.

На підставі рекомендацій медичного висновку ЛОЛЕК КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» № 36 від 10.01.2019 за заявою ОСОБА_1 , відповідно наказу ДТЕК Добротвірська ТЕС № 99-квід 19.02.2019 ОСОБА_1 переведено на посаду контролера водопровідного госпрдарства 3 розряду непромислового персоналу ЦТПКГ.

ОСОБА_1 відповідно до карти умов праці №11 був ознайомлений із оцінкою факторів виробничого середовища і трудового процесу, відповідно до порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, проходив періодичні попередні медичні огляди.

Відповідно до особистої картки обліку спеціального одягу, спеціального взуття та інших заходів індивідуального захисту ОСОБА_1 було видано: костюм бавовняний, черевики шкіряні,рукавиці комбіновані,респіратор пилозахисний,чоботи гумові,костюм бавовняний,черевики шкіряні, каска з підшол.,окуляри захисні відкриті та беруші.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.02.2019 професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи за таких обставин: недостатньої роботи заходів по знепилюванню, недостатньої роботи систем вентиляції, використання обладнання, яке генерує рівні шуму, що спростовує доводи апелянта про те, що при розслідуванні причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 не встановлено винного діяння роботодавця, яке спричинило настання професійного захворювання у працівника.

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначеня ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 30.05.2019, ОСОБА_1 встановлено 40 % ступінь втрати працездатності, з них 25 % хронічний бронхіт II ЛН I-II ст., 15 % хр. приглухуватість II ст. Причина втрати працездатності професійне захворювання, дата встановлення страхового випадку 10.01.2019.

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначеня ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 09.11.2020, ОСОБА_1 встановлено 40 % ступінь втрати працездатності, з них 25 % хронічний бронхіт II ЛН I-II ст., 15 % хр. приглухуватість II ст. Причина втрати працездатності професійне захворювання, дата встановлення страхового випадку 10.01.2019.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу втрата працездатності первинно була встановлена 30 травня 2019 року, дата встановлення страхового випадку 10.01.2019.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди відповідачем АТ «ДТЕК Західенерго» позивачу ОСОБА_1 виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 30 травня 2019 року у зв`язку з отриманим професійним захворюванням.

Згідно з положеннями ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з професійними захворюваннями, а саме: хронічний бронхіт II(друга) стадія, фазасубремісії, прикороневий пневмосклероз, емфізема легенів, ЛН I-II (першого-другого) ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II (другого) ступеня, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні переживання й фізичні страждання, він відчуває біль, що обмежує його можливості вести звичний спосіб життя.

Суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку, що позивачу ушкодженням здоров`я заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з АТ «ДТЕК Західенерго», суд вірно керувався роз`ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`яків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд першої інстанції, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача АТ «ДТЕК Західенерго», беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, оскільки внаслідок професійних захворювань позивач втратив 40% професійної працездатності, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 120 000.00, що, на думку суду, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 лютого 2019 року вказано, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло, в тому числі, і внаслідок невикористання позивачем засобів індивідуального захисту, а тому колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що професійне захворювання спричинено, в тому числі, і винними діями позивача, при цьому фактів порушення норм забезпечення працівника засобами індивідуального захисту з боку роботодавця не виявлено.

З врахуванням цієї обставини, а також беручи до уваги те, що позивачу при прийнятті на роботу було відомо про шкідливі умови праці, в яких йому прийдеться працювати, те, що професійне захворювання позивача встановлено лише 30.05.2019 року, встановлений комісією відсоток втрати працездатності ОСОБА_1 , те, що позивач надалі продовжує працювати на цьому ж підприємстві, беручи до уваги характер немайнових втрат, їх тривалість, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, а також враховуючи засади розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, є завищеним, а тому з АТ «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 30000.00 грн., у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду слід змінити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задовольнити частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року змінити, зменшивши розмір коштів на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_2 , зі 120000.00 грн. до 30000.00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 02.09.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.