Дата документу 31.08.2021 Справа № 336/2183/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2183/21 Головуючий у 1 інстанції Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/2516/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що він є пенсіонером, тобто непрацездатною особою та отримує пенсію у розмірі 8 362,91 грн., інших джерел доходів не має.

Зазначив, що його становище є вкрай нужденне, оскільки отримуваної пенсії йому не вистачає на проживання, часто хворіє і потребує дорогого лікування, щоб бачити онуків часто їздить до Болгарії, що теж дуже дорого.

Відповідач є його сином та працює у Республіка Болгарія приватним підприємцем, що вказує на його можливість надавати допомогу непрацездатному батьку.

Враховуюче вищевикладене просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 17% від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму для осіб, які витратили працездатність, щомісячно і довічно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , згідно із свідоцтвом про народження від 03.03.1978, серія НОМЕР_1 , актовий запис №461 (а.с. 22).

Згідно із довідкою про доходи №6801 8084 2019 1886, яка видана ОСОБА_1 , він перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управління ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області і отримує пенсію за віком. За період з березня 2020 по лютий 2021 отримано всього пенсії 98 596,78 грн. (а.с. 7).

Відповідач у період з 2013 по 2018 рік отримував певний дохід у Болгарії, зокрема у 2018 році оподатковуваний дохід становив 500 болгарських левів (а.с. 18-21).

19.03.2021 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 подала позовну заява до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , за змістом якої випливає, зокрема, що його батьки проживають разом з ним у Болгарії, яких він добровільно утримує, а тому ОСОБА_2 просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Ленінського районного суду на користь ОСОБА_3 на утримання його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј до 14 відсотків його доходів (із розрахунку 70% доходу : 5 осіб), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 має повнолітню доньку ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 51 Конституції України закріплює обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 4-15, 16, 22 ЦК України та ст. ст. 3 - 15, 17-20, 184, 202- 206 СК України.

Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш суд враховує, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини 2 статті 1 СК України є утвердження почуття обов`язку перед батьками.

Частина 1 ст. 202 СК України визначає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок у повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зав`язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Обов`язок дітей утримувати батька не залежить від їхнього матеріального стану, однак враховується судом при визначенні розміру аліментів.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Аналогічний правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані належними доказами, не доведені матеріалами справи, а тому суд вірно не знайшов підстав для задоволення заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися потребою батьків отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 досяг встановленого законом пенсійного віку, у зв`язку із чим отримує пенсію, відтак він є непрацездатною особою.

Згідно довідки про доходи за період з березня 2020 по лютий 2021 року ОСОБА_1 отримав пенсію за віком у розмірі 98 596,76 грн.

Таким чином, судом встановлено, що середньомісячний дохід позивача становить 8216,39 грн., що не тільки суттєво більший від прожиткового мінімуму, але більш ніж удвічі перевищує середній розмір пенсійної виплати по країні, яка за даними Пенсійного фонду України становить 3507,51 грн. станом на 01.01.2021 року та 3724,65 грн. станом на 01.04.2021 року.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що отримання доходу у розмірі, більшому ніж прожитковий мінімум, не свідчить про те, що він не потребує матеріальної допомоги.

Посилання скаржника на те, що він потребує матеріальної допомоги через необхідність лікування, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що надані відомості про перенесення позивачем інсульту у 2006 році та лікування в січні-лютому 2019 року не свідчать про потребу у такому лікуванні та несенні пов`язаних із ним витрат на момент звернення до суду з позовом.

В обґрунтування можливості надавати відповідачем матеріальну допомогу, позивач в посилається на посвідчення Національного агентства доходів територіальної дирекції м. Варна про декларовані дані від 21.06.2019р., відповідно до якого ОСОБА_6 у 2018 році отримав оподатковуваний дохід у розмірі 500 болгарських левів, що за офіційним курсом на день подачі позовної заяви становило 8649,75 грн. Тобто, сукупний річний дохід відповідача приблизно дорівнює місячному доходу позивача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, що хоча і не пов`язується із виникненням обов`язку повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків, однак в силу ст. 205 СК України має враховуватися судом.

ОСОБА_1 ні у позовній заяві, ні у апеляційній скарзі не зазначає та не надає відомостей про можливість одержання утримання від іншої повнолітньої дитини, що також в силу ст. 205 СК України повинно враховуватися судом при вирішенні позову.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 щодо потреби у матеріальній допомозі з боку ОСОБА_6 .

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: