ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/14119/20

Номер провадження: 22-ц/819/1434/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

секретар: Плохотніченко А.В.

учасники справи:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чумаченко Святослав Олександрович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Войцеховської Я.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У вересні 2020 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.06.2020 року відповідач склав розписку про те, що він отримав від позивача грошові кошти в сумі 750 доларів США та зобов`язується їх повернути до 01.08.2020 року. Посилаючись на те, що отримані грошові кошти в передбачені строки відповідачем не повернуті, просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 750 доларів США, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн та судовий збір.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту передання коштів за спірною розпискою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чумаченко С.О., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позовних вимог. Зокрема посилається на те, що наявна в матеріалах справи розписка, написана відповідачем у присутності свідків, є належним доказом факту передання коштів за нею. Підписи свідків фактично вказують на факт передачі грошових коштів, що свідчить про реальний характер укладеного між сторонами договору.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно розписки від 06.06.2020 року, складеної на російській мові, ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг в сумі 750 USD до 01.08.2020 року ОСОБА_1 (а.с.11).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2021 року в справі № 753/11670/.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 обіцяла йому надати послуги по працевлаштуванню моряком, які коштували 750 доларів США і задля забезпечення отримання в майбутньому винагороди, ним була написана розписка. Жодних договорів він з позивачкою не укладав, послуг по працевлаштуванню не отримав. Зазначені доводи відповідача не були спростовані позивачкою.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено факту передачі грошових коштів, зазначених в розписці, оскільки наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції встановив справжню правову природу відносин між сторонами, які виникли внаслідок трудової діяльності відповідача та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що факт передачі коштів підтверджують підписи свідків в розписці, оскільки відповідач заперечує факт присутності вказаних свідків під час написання розписки, зазначені дописи свідків зроблені після підпису відповідача, а тому вони не можуть бути беззаперечними доказами факту передання коштів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чумаченко Святослав Олександрович, залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко