Житомирський апеляційний суд
Справа №282/448/21 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №282/448/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Любарського районного нотаріального округу Житомирської області Соляра Віталія Миколайовича, третя особа - ОСОБА_2 про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язання вчинити таку дію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Носача В.М. в смт. Любарі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просить визнати протиправною постанову приватного нотаріуса Любарського районного нотаріального округу Соляра В.М. від 07 листопада 2019 року №449/02-31 про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 07.11.2016 секретарем Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області Солодун Н.А., за реєстровим номером 57; зобов`язати відповідача видати їй свідоцтво про право на спадщину за вказаним заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нова Чорторія Любарського району Житомирської області, а саме: на земельну ділянку площею 4,2416 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області, кадастровий номер якої :03:003:0048, правовстановлюючими документами на яку є: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0048 з датою реєстрації її за ОСОБА_3 - 23.08.2015, наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27.01.2017 за №6-218/14-17-СГ та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83785762 від 29.03.2017; стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору та витрати за надання правничої допомоги.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нова Чорторія Любарського району Житомирської області у віці 82 роки померла спадкодавець ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , майновий пай та земельна ділянка (земельний пай) площею 4,2416 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області.

Вказує, що спадкодавець ОСОБА_3 , 09.08.2010 заповіла все своє майно своєму племіннику ОСОБА_2 . Стверджує, що спадкоємців першої черги та таких, що мають право на обов`язкову частку у спадщині чи претендують на неї, у ОСОБА_3 не має. Зазначає, що оскільки ОСОБА_3 потребувала догляду, вона за її проханням тривалий період доглядала її, надавала допомогу, тому остання 07.11.2016 заповіла їй земельний пай, що розташований на території Новочорторійської сільської ради Любарського району Житомирської області. Вказує, що складений на її користь заповіт ОСОБА_3 не змінювала та інших заповітів не складала.

Стверджує, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли вона та ОСОБА_2 . Спадкова справа була заведена за №150/2019 - 06.05.2019. Зазначає, що 07.11.2019 вона звернулась до відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадковий земельний пай площею 4,2416 га, проте приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Соляром В.М. винесено постанову про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії, яка мотивована тим, що оскільки заповідач розпорядився конкретним належним йому земельним паєм та після чого набув право власності на земельну ділянку, заповіт в цій частині є не чинним і нотаріус не має права оформляти на користь спадкоємця свідоцтво про право на спадщину.

Вважає, відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину невірною, оскільки спадковим майном ОСОБА_3 є лише одна земельна ділянка (земельний пай), площею 4,2416 га, право на яку вона безперечно мала на час складання заповіту, але на той час вона ще не оформила всі правовстановлюючі документи на даний пай.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що між спадкоємцями немає спору про спадщину. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що 23.08.2015 до складання заповіту земельна ділянка, площею 4,2416 га була зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :003:0048 як приватна власність ОСОБА_3 і вона перебувала в оренді ТОВ «Хмільницьке», про що вчинено відповідний запис 18.04.2017. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 на час складання заповіту вже була власником вказаної земельної ділянки (земельного паю) і що саме цю земельну ділянку вона заповіла їй. Стверджує, що вказані у постанові нотаріуса документи на спадкову земельну ділянку були оформлені пізніше. Вважає, що на час відкриття спадщини земельна ділянка, площею 4,2416 га також є у складі спадкового майна, а тому підстав для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку у нотаріуса не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 реалізувавши своє право на виділ в натурі земельної частки (паю) та отримавши вже після складення 07.11.2016 заповіту право власності на земельну ділянку загальною площею 4,2416 га, кадастровий номер :03:003:0048, розпорядження щодо цього об`єкта права власності на випадок своєї смерті на користь ОСОБА_1 не зробила. Тому, після виділу частки (паю) в натурі (на місцевості) припинилось право спадкодавця як співвласника земель колишнього сільськогосподарського підприємства на частку (пай), при цьому він набув право власності на земельну ділянку, щодо якої і відкрилась спадщина та яка не охоплена заповітом. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Житомирської області Соляром В.М. правомірно прийнято постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва на право на спадщину за заповітом.

Колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області 04 травня 2019 року.

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 07 листопада 2016 року, секретарем Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області Солодун Н.А., ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 майновий пай в КСП «Новочорторийське», що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай ЖИ-ХІ №86, виданого Новочорторийською сільською радою 25.04.2016 та земельний пай, що знаходиться на території Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області.

Зі змісту копії наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-218/14-17-СГ від 27.01.2017 «Про надання земельної ділянки у власність» вбачається, що ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, загальною площею 4,2416 га (кадастровий номер :03:003:0048) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території: Любарського району, за межами населених пунктів Новочорторийської сільської ради. Окрім того, у п.2 вказаного наказу зазначено, що приступити до використання земельної ділянки після здійснення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 зареєструвала своє право на земельну ділянку, з кадастровий номер :03:003:0048, загальною площею 4,2416 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - 23.03.2017.

06 травня 2019 року приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Житомирської області Соляром В.М. заведено спадкову справу №150/2019 щодо майна ОСОБА_3 .

Згідно спадкової справи №150/2019 вбачається, що ОСОБА_1 спадщину прийняла у відповідності до ст.1269 Цивільного кодексу України, так як, подала заяву про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим 09.08.2010 ОСОБА_4 , секретарем Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області, є ОСОБА_2 , якому ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, який спадщину також прийняв.

Вбачається, що 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Любарського районного нотаріального округу Соляра В.М. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що посвідчений 07.11.2016 секретарем Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області Солодун Н.А., на земельну ділянку площею 4,2416 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Любарський район, Новочорторийська сільська рада. В якості документів на спадкове майно позивачем було надано: наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за №6-218/14-17-СГ від 27 січня 2017 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83785762 від 29 березня 2017 року, яким посвідчено право власності спадкодавця на земельну ділянку з цільовим призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2416 га, що розташована на території Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області.

Постановою приватного нотаріуса Любарського районного нотаріального округу Житомирської області Соляра В.М. від 07.11.2019 №449/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим секретарем Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області Солодун Н.А. від 07 листопада 2016 року за реєстровим №57. Постанова від 07.11.2019 мотивована тим, що зазначений наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за №6-218/14-17-СГ від 27 січня 2017 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83785762 від 29 березня 2017 року не можуть бути прийняті нотаріусом в якості правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке заповідалось громадянці ОСОБА_1 , оскільки це майно є відмінним від майна, зазначеного в заповіті.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців.

Статтею 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

У відповідності до роз`яснень пункту 11 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). А згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Згідно зі ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд першої інстанцій правильно виходив з того, що ОСОБА_3 у заповіті від 07.11.2016 заповіла ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), але за життя після складення заповіту зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, площею 4,2416 га, кадастровий номер :03:003:0048, проте розпорядження щодо цієї земельної ділянки на час своєї смерті на користь позивача спадкодавець не зробила, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки після виділу частки (паю) в натурі (на місцевості) припинилось право спадкодавця як власника земель колишнього сільськогосподарського підприємства на частку (пай), а спадкодавець набув право власності на індивідуально визначену земельну ділянку, щодо якої і відкрилась спадщина, відповідно, ОСОБА_1 не набула права спадкування земельної ділянки площею 4,2416 га, кадастровий номер :03:003:0048.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд невірно встановив склад спадкового майна, оскільки на час складення заповіту ОСОБА_3 була власником земельної частки (паю), право на яку підтверджуються витягом з Державного земельного кадастру.

Окрім того, посилання апелянта на те, що право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,2416 га, кадастровий номер :03:003:0048 підтверджується і тим, що вона була передана в оренду ТОВ «Хмільницьке» спростовується матеріалами справи, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на вказану земельну ділянку - 23.03.2017, а речове право, зокрема право оренди за ТОВ «Хмільницьке» зареєстровано 18.04.2017, тобто після державної реєстрації права власності Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_3 отримала правовстановлюючі документи на право приватної власності на землю, а в заповіт відповідні зміни не внесла, то сама земельна ділянка, входить до складу спадкового майна згідно заповіту не може свідчити про наявність підстав для задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04), тому апеляційний суд вважає, що решта аргументів апелянта на правильність рішення не впливає, а є лише її незгодою з прийнятим рішенням.

Оскільки судове рішення ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді