Провадження № 2/537/131/2021
Справа № 537/3118/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2021 р.Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Костюкевич Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Таценюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини та зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом відповідно до якого просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач з 2013 р. по листопад 2016 р. проживали однією сім`єю. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення сімейних відносин за спільною згодою залишився проживати з матір`ю. Оскільки між ними виник спір щодо участі позивача у вихованні дитини рішенням Крюківського районного суду від 28.01.2020р. за його позовом було визначено часи для спілкування з сином. Під час спілкування з дитиною він почав помічати порушення психологічного стану сина. Дитина розповідала, що між мамою та її чоловіком постійно відбуваються сварки, які проходять на його очах. Позивач зазначив, що квартира де проживає відповідач є орендованою, своєї кімнати дитина не має, мати, спілкуючись з сином, застосовує крики, нецензурні вислови, принижує дитину, психологічно тисне, застосовує міри фізичного насильства. Відповідно до психологічного заключення від 22.08.2020 р. у дитини виявлено підвищений стан особистої тривожності, слабкі реакції по відношенню "мама+син" та слабкість емоційної прив`язки до матері, принцип символічної лінійності вказує на найближчу відстань дитини до батька, тісну прив`язку до батька, фактор індивідуально-особистісних особливостей вказує на перевагу домінанти батька, дитина з острахом ставиться до інформації про те, що йому пропонують повернутися жити до матері. Позивач вказує, що має постійне місце роботи, власне житло, в якому є окрема кімната для дитини, і посилаючись на ст.51 Конституції України, ст.7, 141,150,160,161 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 3,18 Конвенції про права дитини, практику Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чупілко М.В. позов підтримали та просили його задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Цвик М.В. позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, оскільки він є необгрунтованим.

Відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічну позову заяву про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 .

Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 30.09.2020 р. зустрічна позовна заява ОСОБА_3 прийнята до розгляду з первісним позовом.

ОСОБА_3 свою зустрічну позовну заяву обгрунтовувала тим, що після припинення фактичних шлюбних відносин ОСОБА_1 на протязі декількох років постійно тероризував її, звинувачував у розпаді сім`ї, погрожував, іноді вів себе дуже агресивно і намагався створити штучні ситуації, щоб виставити її у негативному світлі. Незважаючи на це, вона ніколи не перешкоджала його спілкуванню з сином, однак він все одно звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і хоча рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 28.01.2020 позовні вимоги задоволено частково, але він так і не довів суду, що нею чинилися йому перешкоди у спілкуванні з сином. Так як ОСОБА_8 не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 12.11.2015 р.з нього на її користь на утримання сина стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Крім того, цим же рішенням на її користь стягувалися аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку. Незважаючи на рішення суду, відповідач продовжував ухилятися від сплати аліментів в результаті чого виникла заборгованість по аліментам на утримання дитини в сумі 60713,44 грн, а на її утримання - 5971,86 грн. При цьому, ОСОБА_1 декілька раз звертався до суду з позовами про зменшення розміру аліментів до 1/8 частини та про звільнення від сплати заборгованості, але йому відмовляли. Крім того, в 2020 році він, зловживаючи своїм правом, відмовився надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок без будь-яких об`єктивних причин і вона була вимушена звертатися до органу опіки та піклування для вирішення цього питання. Останнім часом вона почала помічати, що після того як дитина побуває у батька він ставав похмурим, роздратованим, замкнутим, казав, що тато йому говорить, що "мама погана", "вона тебе не любить, належним чином не піклується", " не люби її", "з татом тобі буде краще" та інше. На неоднаразові звернення до ОСОБА_1 про те, щоб він не намагався погіршити її відносини з сином, що не має права застосовувати психологічний вплив, формуючи думку дитини про погану матір ,останній не реагував. 30.07.2020р. вкотре взявши дитину, ОСОБА_1 без будь-якого попередження та пояснення не повернув дитину і з того часу син перебуває у нього. До сьогодні їй не дають повноцінної можливості спілкуватися з сином і з 30.07.2020р. вона його не бачила. На телефонні дзвінки дитина майже не відповідає, а якщо і відповідає, то виключно з контролюванням розмови та вказівками, що потрібно казати. При цьому, дитина говорила про те, що "тато сказав, що ти погана і з тобою жити я не буду" та інше. Дитина зарахована до Кременчуцької початкової школи №15 на сімейну (домашню) форму навчання і до школи фактично не ходить, що також позбавляє її можливості спілкування з сином хоча б в школі. ОСОБА_1 потайки готував документи до цієї школи, оскільки нею подавалися документи до Кременчуцької гімназії №16, тобто він готувався забрати у неї дитину. Вважає, що ОСОБА_1 забрав дитину, щоб помститися їй за те, що вона вийшла заміж і її спроби захистити сина від негативних емоцій щодо сварок його батьків і щоб вони не вплинули на дитину, ОСОБА_1 повернув проти неї. Просила врахувати, що відповідно до інформації, наданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №60 Кременчуцької міської ради Полтавської області вона опікувалася сином, намагалася задовольнити всі його потреби, цікавилася успіхами, відвідувала батьківські збори і групові заходи, дитина була комунікабельною, врівноваженою, активно себе презентувала, вільно спілкувалася з іншими дітьми. Батька вихователі старшої групи №2, тобто три останні роки, ніколи не бачили. Тому твердження ОСОБА_1 в позові не відповідають дійсності. Просила не приймати до уваги заключення психолога від 22.08.2020р., оскільки вважає, що на дитину здійснюється психологічний вплив з боку батька щодо формування думки у дитини, що матір погана і з нею не потрібно проживати, оскільки до цього у неї завжди були усталені доброзичливі стосунки з сином. Вона завжди належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, дитині забезпечувалися гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Вважає, що враховуючи вік дитини, він потребує виховання та догляду саме матері і визначення місця проживання дитини з нею буде відповідати повним інтересам сина.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник адвокат Цвик М.В. позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, зазначених у зустрічному позові. Додатково просили врахувати, що дії ОСОБА_1 щодо зібрання дитини без згоди матері в той час коли вона добросовісно виконувала рішення суду щодо надання часу для спілкування дитини з батьком, наявність заборгованості по аліментам, повна ізоляція матері від дитини та недопускання їх спілкування вказує на неналежне виконання ним батьківських обов`язків та порушення прав не лише матері, але й дитини щодо спілкування з нею.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник Чупілко М.В. в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, а їх позов задовольнити.

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явилися, подали заяву відповідно до якої просили долучити до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 18.12.2020р. №93 "Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_3 . Просили врахувати наданий висновок, задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_3 , відмовивши в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 і слухати справу без їх участі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що працює вихователем з 2017року. Знає дитину сторін, дитина комунікабельна. Дитину забирала або мама або бабуся. Батько дитини не бачила. Дитина спокійна, не проявляла агресії. Допомоги психолога не потребувала. Розповідала про маму.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що працює психологом, до неї звернувся батько дитини з проханням провести психологічне обстеження дитини. При обстеженні дитини було виявлено високий рівень психоемоційної напруги, нервова мобільність була набута , висока вірогідність нервового зриву. Приблизно у жовтні було повторне обстеження. Залишився стан набутої нервової мобільності. Вона особисто спілкувалася з дитиною. Дитина прохала не повертати його до мами, прохала залишити з батьком, тому що йому там краще, спокійніше.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що на виконання ухвали суду розглядалось питання про доцільність проживання дитини одним з батьків. Обоє батьків мають належні умови проживання. Була проведена бесіда з дитиною, який повідомив, що проживає з батьком, йому з ним добре. Зустрічатися з мамою не бажає. Позиція комісії однозначна - це проживання дитини з матір*ю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що були обстежені умови проживання дитини. Проживає дитина у двокімнатній квартирі з серпня 2016року. Батько розлучив матір з дитиною, порушує право матері на спілкування з дитиною.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 пояснив, що проживає разом з батьком та мамою, яку називає « ОСОБА_15 ». Раніше була мама ОСОБА_3 , зараз мама ОСОБА_15 . З мамою ОСОБА_3 не бажає жити та спілкуватися, тому що вона проживала з ОСОБА_18 , постійно пили, сварилися. ОСОБА_18 розбив ОСОБА_3 телефон. ОСОБА_18 бив ОСОБА_3 . Мама ОСОБА_3 хоче його викрасти. Він не бажає жити з нею. Зараз йому дуже гарно. Батьки приділяють йому увагу, у нього своя кімната. Раніше часто хворів, зараз не хворіє. ОСОБА_3 ні куди з ним не ходила, а батько разом з мамою ОСОБА_15 ходять з ним на прогулянки. Батько та мама ОСОБА_15 поганого на ОСОБА_3 при ньому не говорять, але він сам розуміє, що у мами ОСОБА_3 нічого хорошого не має. Він не бажає її бачити та спілкуватися. Він дуже засмучений, що ОСОБА_3 може його забрати до себе.

Суд, вислухавши сторони, їх представників та свідків, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ч.1 ч.2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітини.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, апеляційний суд надав першочергове значення саме найкращим інтересам дітей та визначення місця проживання їх з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із синами, оскільки таке визначення місця проживання дітей, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування вмотивований належним чином, не суперечить дійсним обставинам справи та не відповідає інтересам дитини. Тому може бути врахований при ухваленні рішення в цій справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Суд зазначає, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам.

Судом встановлено, що відповідач не чинить ОСОБА_3 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також його вихованні. Дитина сама не бажає бачитися, спілкуватися з матір*ю.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як ОСОБА_6 вже досить тривалий час проживає разом із батьком, жінку, яка проживає з батьком називає мамою, проживає в атмосфері любові, турботи, захисту.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд вважає, що суд визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, дійшов до висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини сприятиме повноцінному вихованні та розвитку.

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Під час розгяду справи в суді в судовому засіданні допитано малолітнього ОСОБА_6 , який виявив бажання проживати саме з батьком та новою мамою. Він не бажає спілкуватися з матір*ю , вважає що вона погано себе веде та вчиняє погані поступки. Зараз йому створені всі умови для життя та навчання.

Він дуже хвилюється, що мама його викраде, і він буде проживати з нею. Лікар психіатр доповіла, що лише нагадування дитини про маму визиває у дитини страх, тривогу. Він не бажає повертатися до старих умов життя. Ніякого тиску на дитину не чинилося.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Таким чином, встановивши наявність різних матеріально-побутових умов у батьків для проживання і виховання малолітнього сина, прихильність дитини до батька, а також виконання обома батьками належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини, суд дійшов до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із батьком.

У зв`язку з цим суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2,10, 11, 12,81,141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст. ст. 141, 150,157, 161, СК України, статті 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 /вісімсот сорок/ грн..40коп, та витрати за правову допомогу в сумі 2000 /дві тисячі/ грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суду м.Кременчука протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26.08.2021року.