Справа №443/1737/20
Провадження №2/443/818/21
27 серпня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І.,
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
представника позивача - адвоката Чорненького Я.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом у якому просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за ажресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що їй на праві приватної власності належить даний житловий будинок. Зазначає, що згідно рішення Жидачівського районного суду від 29.04.2014 року шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач був зареєстрований у вказаному житловому будинку, як член сім`ї, однак ще до розірвання шлюбу, відповідач перестав проживати в належному їй на праві власності житловому будинку та забрав свої особисті речі. Відповідач не проживає в даному будинку, не отримує кореспонденцію, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов. Стверджує, що не чинить перещкод у користування житлом відповідачу, оскільки він добровільно перестав проживати в даному житловому будинку. Зазначає, що відповідач одружився вдруге та проживає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , тобто не користується житлом з власної ініціативи. Стверджує, що наявна реєстрація відповідача в житловому будинку, який належить їй, порушує її право та інтереси, як власника, в тому числі зобов`язує нести матеріальні витрати на сплату комунальних послуг з врахуванням факту реєстрації відповідача в житловому будинку, а також позбавляє права на отримання житлової субсидії. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись із реєстрації вказаного житлового будинку, відтак позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом, з метою захисту своїх майнових прав.
Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 17.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
У судовому засіданні позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.
У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача та її представника, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на праві приватної власності належить 93/100 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
Відовідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.09.2006 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 7/100 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 02.03.2017 року (а.с.47).
За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Отенивицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 220, згідно якого остання заповіла усе своє майно - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.46).
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29.04.2014 року по справі №443/579-14-ц/19, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.8).

Як вбачається із свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , ОСОБА_3 змінила ім`я, про що 07.06.2017 року складено відповідний актовий запис №18, прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №645 від 04.11.2020 року (а.с.13-14), ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає за адресою АДРЕСА_1 , зі слів заявниці не проживає від 29.04.2014 року згідно з рішенням суду.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , 04.11.2016 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

Згідно акту ОСББ "Фортеця" по факту проживання від 12.11.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.16).

Як видно з копії будинкової книги (а.с.12), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.05.1996 року (а.с.12).

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядженнясвоїм майном.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членівсім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Одночасно, статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.2,3 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ч.1 ст.162 ЖК України).

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм Закону вбачається, що колишній член сім`ї власника житла, зберігає право на користування ним лише у разі продовження проживання у житлі після припинення сімейних відносин, а також зобов`язаний нести витрати по утриманню житла.

Відповідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як передбачено п.п.4 п.18 Розділу «Реєстрація місця проживання» Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2016р. №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Отже реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному будинку.

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користується житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2021 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка