Справа № 440/1690/17 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/1537/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Буської міської ради Золочівського району Львівської області, яка є правонаступником Кізлівської сільської ради, третя особа відділ у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом Кізлівської сільської ради, третя особа відділ у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно - земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 019467, виданого 16 березня 2000 року Буською райдержадміністрацією Львівської області, земельні ділянки загальною площею 2,1058 зокрема: земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,1655 га, земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,9403 га в межах згідно з планом, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області. Позивач є спадкоємцем його майна за законом, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно (земельні ділянки).

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 2,1058 га зокрема: земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,1655 га, земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,9403 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходяться на території Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що її не було залучено до участі у справі, проте вона також є спадкоємицею першої черги за законом. Заповіту її батько ОСОБА_3 не залишав.

Стверджує, що судом першої інстанції було вирішено питання про її права та обов`язки без її участі.

У судове засідання 30 серпня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи сторони не з`явилися.

Від ОСОБА_2 14.06.2021 року надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Від ОСОБА_1 14.06.2021 року надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах,апеляційний суд на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , визнання цього позову відповідачем по справі, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 02.12.2014 року Кізлівською сільською радою Буського району Львівської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 019467, виданого 16 березня 2000 року головою Буської РДА Львівської області, копія якого наявна в матеріалах даної справи, ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 2,1058 га, зокрема, земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1,1655 га, земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,9403 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області.

Із свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_4 , довідки Кізлівської сільської ради Буського району від 27.10.2016 року № 758 вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 .

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведеного слідує, що право власності на земельну ділянку, як майнове право, яке не припиняється внаслідок смерті, спадкується відповідно до закону.

Із свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_4 , довідки Кізлівської сільської ради Буського району від 27.10.2016 року № 758 вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 .

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 .

Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , підтверджується зміна дошлюбного прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , відповідно до ст.. 1261 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції було вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 без її участі у справі.

Крім того, 14 червня 2021 року ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву, згідно якої не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги та визнає що не знав, що його сестра ОСОБА_1 буде претендувати на майно після смерті батька (а.с.53)

Оскільки обставини справи встановлені судом першої інстанції не повно, допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції і відмову у задоволенні позовних вимог про то з ОСОБА_2 слід стягнути в користь ОСОБА_1 судовий збір, понесений у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Буської міської ради Золочівського району Львівської області, яка є правонаступником Кізлівської сільської ради, третя особа відділ у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 960 гривень судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.08.2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.