Справа № 643/6291/14-ц
Провадження № 6/643/395/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Олійника О.О.,

за участю секретаря судового засідання Свешнікової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні поданням державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Меженського Віктора Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Меженський В.В. звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Вищевказана заява мотивована тим, що на виконанні у Московському ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження по виконанню виконавчих листів виданих судами м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб суми боргу у розмірі 179113,77 грн. 24.09.2015, 20.06.2017, державним виконавцем в порядку ст. 17, 19, 20, 25, ЗУ «Про виконавче провадження», винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Одразу з відкриттям виконавчого провадження було направлено запити до правовстановлюючих організацій. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців за боржником право власності зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до витягу з бази ДАІ-2000 та ДП НАІС за боржником не зареєстровані автотранспортні засоби. Згідно повідомлення Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які отримують пенсії встановлено, що за результатами обробки запиту стосовно боржника - не знайдено. Відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, встановлено, боржник не отримує заробітну плату офіційно. Згідно відповіді ДФСУ на запит державного виконавця боржник не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах, також відсутня інформація про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб. Згідно відповіді ДФСУ на запит державного виконавця боржник заробітну плату не отримує. Виходами державного виконавця за адресою: АДРЕСА_3 перевірити майновий стан боржника не виявлялось можливим у зв`язку з відсутністю мешканців квартири. Державним виконавцем на адресу боржника були направлені виклики з вимогою з`явитись на прийом до державного виконавця, проте боржник жодного разу на прийом до державного виконавця не з`являвся. Враховуючи вищевикладене, боржником вживаються діяння (дії чи і бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також, є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

За вимогами ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В судове засідання державний виконавець Меженський В.В. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подання державного виконавця, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

18.09.2014 року Московським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_4 , на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (t/р НОМЕР_3 , МФО 300023, ОКПО 00039019, юридична адреса: м. Київ, вул. Ковпака, 29) суму заборгованості за договором кредиту № 820/2-27/21/04-5/0526 від 07.12.2005 р., ще утворилась станом на 17.02.2014 року, у розмірі 51802 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 49876 грн. 32 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 1786 грн. 09 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 90 грн.68 коп.; пеня за несвоєчасні погашення заборгованості по відсоткам у розмірі 49 грн. 73 коп., та суму заборгованості за договором кредиту № 820/2-27/21/04-5/0013 від 04.02.2005 р., що виникла станом на 17.02.2014 року, у розмірі 34132 грн. 05 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 33440 грн. 89 коп., заборгованість за простроченими відмотками у розмірі 639 грн. 55 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 26 грн. 42 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам у розмірі 25 грн. 19 коп., а всього стягнути 85934 грн. 87 коп. (вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири гривень 87 копійок).

20.10.2016 року Господарським судом Харківської області винесений наказ, згідно якого стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» 1515,80 грн. витрат п сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

20.10.2016 року Господарським судом Харківської області винесений Наказ, згідно якого стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» 40127,62 грн. основного боргу; 2733,10 грн. пені; 573,57 грн. 3% річних; 659,10 грн. інфляційних витрат.

Постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Баранової В.В. від 20.06.2017 року відкрито виконавче провадження за Наказом № 922/785/16.

Крім того, постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Баранової В.В. від 20.06.2017 року року відкрито виконавче провадження за Наказом № 922/785/16.

24.10.2019 року Господарським судом Харківської області винесений наказ, згідно якого стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» суму основного боргу за Тимчасовим договором № 757 про постачання теплової енергії від 01.01.2004 в розмірі 94182,02 грн., 3% річних у розмірі 4268,45 грн.; інфляційні витрати в розмірі 13064,05 грн. та судовий збір в розмірі 1909,91 грн. Сума стягнення всього складає 113424,43 грн.

03.09.2020 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Машкіною І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження згідно Наказу № 922/2532/19 від 24.10.2019 року.

Відповідно до відповіді № від 11.12.2018 року з Пенсійного фонду України ОСОБА_1 пенсію не отримує.

Згідно відповіді № від 11.12.2018 року з Пенсійного фонду України вбачається, що ОСОБА_1 працює в Приватному підприємстві «Гриль № 2».

Також до подання долучено відповідь № від 12.12. 2018 року, відповідно до якої вбачається, що у Державній фіскальній службі України, наявна інформація про номери рахунків відкритих фізичної особою з РНОКПП НОМЕР_1 , а саме, відкритий рахунок № НОМЕР_4 у Харківському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» та рахунок № НОМЕР_5 у Харківському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в`їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, п. 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (п. 46).

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб - кредиторів (п. 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 2 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява №28975/05).

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

При виконанні судових рішень порядок розгляду подання державного (приватного) виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України регулюється положеннями статті 441 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення статті 12 Цивільного процесуального кодексу України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема, якщо боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме на державного виконавця покладається тягар доказування умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Подання, яке надійшло на розгляд суду, не містить копії рішення суду, за яким здійснюється виконання. Також державним виконавцем не додано відомості про отримання чи неотримання постанови про відкриття провадження боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника, та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови.

Дійсно, в ході вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було надано запити для виявлення майна та грошових коштів боржника, його місця роботи, проте вказані обставини не є належними доказами на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду громадян України» та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Надані державним виконавцем матеріали подання на переконання суду містять у собі лише фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, однак не містять доказів про вчинення ним саме умисних дій, спрямованих на приховування грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з примусовим виконання рішення суду.

У справі, яка розглядається судом, з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, вбачається невідповідність обмеження свободи пересування ОСОБА_1 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Як зазначалось судом вище, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Проте, судом не встановлено, що ОСОБА_1 свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням суду та навмисно не виконує його, тобто ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Матеріали справи містять лише два повідомлення про виклик боржника до державного виконавця.

У матеріалах подання відсутні дані про те, що боржнику була вручена постанова про відкриття виконавчого провадження, про його обізнаність щодо виконання обов`язку погасити заборгованість, а також те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон буде сприяти погашенню заборгованості перед стягувачами, у зв`язку з чим таке обмеження буде пропорційним меті його застосування (буде дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом).

Отже, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу, його наміру ухилитися від виконання покладених на нього зобов`язань та переховування від виконавчих органів, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

За таких обставин суд вважає, що подання державного виконавця про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 441 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду громадян України», ст. 33 Конституції України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Меженського Віктора Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя - О.О. Олійник