ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4004/21

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1195/21

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Шапко В.М.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2021 року; час, місце постановлення і дата складання повного його тексту: 10.06.2021, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати останнього таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_1 є власником вказаного будинку, у якому, крім членів його сім`ї, зареєстрований і ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї ОСОБА_1 і який не проживає в ньому з 15.02.2015 та не несе витрат на утримання будинку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено: визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн 00 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що відповідач - син попереднього власника спірного житла не є членом сім`ї позивача, що він тривалий час не проживає у цьому житлі, яке належить позивачеві, а тому для захисту права власності останнього на спірне житлове приміщення та для усунення йому перешкод у здійсненні цього права позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 . Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене на підставі неналежних і недопустимих доказів. Так:

- акт про непроживання ОСОБА_2 в спірному жилому приміщенні від 02.05.2019 у зв`язку з перебуванням його за кордоном, складений на підставі показань сусідів але факт перетинання державного кордону України підтверджується Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, а не показаннями сусідів;

- акт про непроживання ОСОБА_2 в спірному житлі, датований 02.04.2021, не може свідчити про тривале непроживання його в цьому житлі, оскільки між датою складення акта і датою ухвалення оскаржуваного рішення минуло лише 2 місяці;

- у справі відсутні відомості про порушення прав позивача реєстрацією місця проживання відповідача в буд. АДРЕСА_1 ;

- наявні у справі квитанції свідчать про оплату ОСОБА_1 вартості спожитих комунальних послуг, яка визначається згідно з показаннями лічильників. Тож кількість зареєстрованих у спірному приміщенні осіб на розмір вартості цих послуг не впливає.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Леонов О.Є. підтримав апеляційну скаргу, а ОСОБА_1 і його представник - адвокат Максак Т.Л. просили її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає залишенню без задоволення.

У справі встановлено таке.

ОСОБА_1 є власником 1/4 ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.03.2019 відповідного змісту, який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинською Т.В. за реєстровим № 261, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 160642126 від 22.03.2019 (арк. 13-16, 17).

З копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 5993 від 07.04.2021 і витягу з домової книги кв. АДРЕСА_1 вбачається, що у належній позивачеві частині цього будинку крім позивача зареєстровані його неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. 9, 25-29). Про реєстрацію останнього в спірному житлі зазначено також і у пункті 1.5 вищевказаного договору (арк. 14).

Згідно з актами від 02.05.2019 та від 02.04.2021, які складено за участю позивача, його сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і які посвідчено інспектором організаційного відділу Деснянської районної у м. Чернігові ради та посадовою особою Чернігівського міськвиконкому відповідно, ОСОБА_2 фактично не проживає за місцем своєї реєстрації - у будинку АДРЕСА_1 з 15.02.2015 (арк. 10, 11).

Відповідно до копії акту від 14.02.2020, що складався посадовими особами Служби у справах дітей Чернігівської міської ради на вимогу Деснянського районного суду м. Чернігова на предмет обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за цією адресою проживають: позивач ОСОБА_1 , його син ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_6 ; ОСОБА_2 за названою адресою фактично не проживає (арк. 12).

Оплату вартості спожитих житлово-комунальних послуг за вказаною адресою з 20.02.2020 по 17.03.2021 здійснено позивачем, що підтверджується дублікатами відповідних квитанцій (арк. 30-71).

В апеляційній скарзі не йдеться про неправильність відображення судом І інстанції в оскаржуваному рішенні показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і про неправильність посилання суду на те, що представником відповідача не заперечувався факт непроживання відповідача у житлі, про яке йдеться.

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і встановлених у справі обставин доводить суд такого.

Посилання апелянта на те, що місцевим судом ухвалено рішення на підставі неналежних і недопустимих доказах, суперечить ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Так, всі докази, на підставі яких ухвалене оскаржуване рішення, містять інформацію про предмет доказування у справі - про факт проживання відповідача у спірному жилому приміщенні. Їх одержано без порушення порядку, встановленого правовими нормами, що регулюють спірні правовідносини, причому цими нормами не встановлено, що обставини, встановлені місцевим судом на підставі згаданих доказів, мають бути підтверджені не цими, а певними іншими засобами доказування.

Наявні у справі квитанції про оплату ОСОБА_1 вартості спожитих комунальних послуг є належними і допустимими доказами у справі, так як їх зміст підтверджує посилання останнього на те, що ОСОБА_2 принаймні протягом 1 року до пред`явлення позову не ніс витрат по утриманню спірного житла. Ця обставина має неабияке значення для справи.

Твердження апелянта про те, що у справі відсутні відомості про порушення прав позивача реєстрацією місця його проживання у буд. АДРЕСА_1 , є хибним. Так, відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 3, абз. 5 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у належній ОСОБА_1 частині згаданого будинку дає право ОСОБА_2 на проживання у ній. Тож реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у цій частині будинку після втрати останнім права користування нею порушує права ОСОБА_1 , передбачені ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, про що і йдеться в оскаржуваному рішенні.

Отож факт непроживання ОСОБА_2 у буд. АДРЕСА_1 з 15.02.2015 по цей час підтверджено належними, допустимими і достатніми для цього висновку доказами. У той же час у справі відсутні докази поважності причин непроживання останнього у спірному житлі. З цього випливає, що оскаржуване рішення є законним.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову виготовлено 25.08.2021.

Головуючий: Судді: