Справа № 266/2282/21
Провадженя № 2/266/750/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на її користь інфляційних збитків за прострочення грошового зобов`язання за договором позики за період з травня 2019 року по березень 2021 року (включно) в розмірі 67977, 00 грн., та трьох відсотків річних за період з 26.04.2019 року по 14.04.2021 року у розмірі 39735,00 грн., а всього 107712,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1078,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви, зазначила наступне.

Згідно договору позики грошей від 21.07.2018 року, вона позичила відповідачу, а останній отримав від неї 24000 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути не пізніше ніж 25.04.2019 року. Набувшим чинності рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 18.09.2019 року, з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 24000 дол. США. Приморським ВДВС у м. Маріуполі Східного МРУ МЮ (м. Харків) було відкрите виконавче провадження №60499977 по примусовому виконанню виконавчого листа №266/3729/19 від 30.10.2019 року, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на її користь суми боргу за договором позики у розмірі 24000 дол. США. На теперішній час в процесі виконання рішення суду з відповідача ніяких сум стягнуто не було і в добровільному порядку з боку відповідача на її користь погашення боргу не відбувається.

Згідно п.5 договору позики грошей від 21.07.2018 року, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно п.1 договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві 24000 дол. США, не пізніше 25.04.2019 року.

Період прострочення грошового зобов`язання з боку ОСОБА_2 складає з 26.04.2019 року по 07.04.2021 року включно 719 днів.

Станом на 14.04.2021 року офіційний курс гривні по долару США згідно даних Національного Банку України складає 28,0156 грн. за 1 долл. США.

Інфляційні збитки та 3 % річних розраховуються виходячи з суми боргу: 24000 х 28,0156=672374,40 грн. Згідно розрахунку онлайн калькулятора: інфляційні збитки за період травень 2019 року березень 2021 року (включно) складають 67977,01 грн.

На підставі вищезазначеного, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.08.2021 року, прийнято до розгляду дану позовну заяву та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу ОСОБА_2 не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

Позивачу надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, 21.07.2018 року, ОСОБА_3 , як позикодавець з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як

як позичальник з іншої сторони уклали договір позики грошей.

Пунктом 1 зазначеного договору позики грошей передбачено, що Позичальник отримав від

Позикодавця, а Позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 24000 дол. США та зобов`язується повернути Позиконавцеві таку є суму грошових коштів, а саме 24000 дол. США, не пізніше 25.04.2019 року.

Відповідно до п. 2 договору позики сума позики, встановлена п.1 даного договору,отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Згідно п.5 договору позики грошей, у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до п.7 даного договору, Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання за договором. (а.с.7).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.09.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 21.07.2018 р. в розмірі 24000,00 доларів США, а також витрати на судовий збір в розмірі 5942,40 грн. Рішення набрало законної сили 19.10.2019 року (а.с.8-9).

Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Зубар Н.В. від 06.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60499977 з примусового виконання виконавчого листа №266/3729/19, виданого 30.10.2019 року Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу 24000 дол. США та судового збору. (а.с.10).

З відповіді державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Красюк О.О. випливає, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №60499977, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу 24000 дол. США та судового збору. Станом на 06.04.2021 року заборгованість не сплачено. (а.с.11).

Згідно до роздруківки з сайту Національного банку України офіційний курс НБУ гривні щодо іноземних валют на дату 14.04.2021 року - 1 долар США еквівалентний 28,0156 грн.

Відповідно до розрахунків наданих представником позивача, розмір заборгованості складається з: інфляційних збитків за прострочення грошового зобов`язання за договором позики за період з травня 2019 року по березень 2021 року (включно) у сумі 67977,00 грн., трьох відсотків річних за період з 26.04.2019 року по 14.04.2021 року у розмірі 39735,00 грн.

Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк та за рішенням суду не виконав, у зв`язку з чим, інфляційні збитки, відсотки за користування до теперішнього часу не повернув.

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що між сторонами у справі 21 липня 2018 року був укладений договір позики грошей у відповідності до якого ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 24000 доларів США, які він зобов`язався повернути в строк до 25.04.2019 року і вказаний договір був підписаний зі сторони позичальника особисто відповідачем ОСОБА_2 , а також те, що відповідачем жодним чином не виконується рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.09.2019 року.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, станом на 14.04.2021 року заборгованість ОСОБА_2 по інфляційним збиткам за прострочення грошового зобов`язання за договором позики від 21.07.2018 року, за період з травня 2019 року по березень 2021 року (включно) складає - 67977, 00 грн., та трьом відсоткам річних за період з 26.04.2019 року по 14.04.2021 року становить 39735,00 грн., а всього 107712,00 грн.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні збитки за прострочення грошового зобов`язання за договором позики за період з травня 2019 року по березень 2021 року (включно) в розмірі 67977, 00 грн.

Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне.

Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 16.11.2016року у справі № 6-1286цс16 вказав, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності,їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс-14 від 02.07.2014 року.

Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625ЦПК України, як особливої міри відповідальності,суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася за період з 26.04.2019 року по 14.04.2021 року, станом на 14.04.2021 року, вираженої у національній валюті.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо стягнення позивачем витрат на сплату судового збору та судових витрат на правову допомогу, суд, зазначає наступне

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 3,4,8 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні на користь якої ухвалене рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Судом встановлено, що допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Маросіним М.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 22 грудня 2004 року № 39) на підставі договору про надання правничої допомоги від 01.04.2021 року (а.с.14).

Згідно з розрахунком гранічного розміру витрат на надання правової допомоги адвоката від 14.04.2021 року на виконання зазначеного вище договору, адвокатом було надано клієнтові послуги, а саме: надання правничої консультації - 908, 00 грн. (одна година), складання позовної заяви та розрахунків інфляційних збитків - 2724,00 грн (3 години).

Частинами першою та другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Таку позицію було викладено у Постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 904/4494/18 провадження № 12-110гс19 від 12 листопада 2019 року .

При поданні позовної заяви позивачем було зазначено суми судових витрат, які позивач понесла у зв`язку із розглядом справи , а саме : судовий збір - 1078 грн., та витрати на професійну правничу допомогу - 3000,00 грн.

Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (подання та складення позовної заяви, аналіз заяв, відзиву, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1078 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, як того просить позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 192, 509, 524, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , інфляційні збитки за прострочення грошового зобов`язання за договором позики від 21.07.2018 року, за період з травня 2019 року по березень 2021 року (включно) в розмірі 67977, 00 грн., та три відсотка річних за період з 26.04.2019 року по 14.04.2021 року у розмірі 39735,00 грн., а всього 107712 (сто сім тисяч сімсот дванадцять) грн. 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1078 (однієї тисячі сімдесят вісім) грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (трьох тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Д.Г. Пантелєєв