Дата документу 01.09.2021 Справа № 337/1839/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/1839/20 Головуючий у І-й інстанції: Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/1598/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження № 22-ц/807/1598/21-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Маловічко С.В., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька - 16» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року, на додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, який неодноразово уточнювала.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2016 року її було обрано головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Воронезька-16" та на підставі наказу № 1 від 06 жовтня 2016 року вона приступила до виконання обов`язків 07 жовтня 2016 року.

29 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримала цінний лист в конверті від імені ОСОБА_2 , в якому було виявлено: наказ Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Воронезька-16" №1-К від 24 квітня 2020 року, підписаний Головою ОСББ "Воронезька 16" Суміним О.П., згідно якого вона звільнена з посади Голови правління ОСББ "Воронезька 16" з 24 квітня 2020 року, на підставі п. 9 ст. 36 КЗпП України - припинення трудового договору інші закони.

В оскаржуваному наказі наступне формулювання : « у зв`язку із проведенням позачергових загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька 16», що відбулось за вашої присутності 29 лютого 2020 року, протокольним рішенням за № 2, було прийнято рішення вважати роботу правління ОСББ та ревізійної комісії незадовільними, у зв`язку з чим, 15 березня 2020 року було обрано головою правління, тобто керівником ОСББ « Воронезька 16» Суміна Олександра Петровича».

Рішення щодо припинення повановажень ОСОБА_1 , відкликання, відсторонення голови правління ОСББ або звільнення її, або доручення ОСОБА_2 видати наказ звільнити позивачку з голови правління ОСББ, правлінням ОСББ не приймалось.

В подальшому з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26 квітня 2020 року ОСОБА_1 дізналась, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що керівником ОСББ "Воронезька-16" зазначено громадянинаОСОБА_2 .

ОСОБА_1 вважає, що наказ від 24 квітня 2020 року є незаконним та таким, що суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки виданий не уповноваженою особою та виходить за межі повноважень ОСОБА_2 , як голови правління, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з вказаним позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 ..

Виходячи з приписів статті 235 КЗпП України позивачка вважає, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконним та скасувати наказ №1-к від 24 квітня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », підписаний головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» Суміним О.П.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ №1-к від 24 квітня 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» Суміна О.П. про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Воронезька-16».

Додатковим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року заяву представника позивача адвоката Гришина О.М. про ухвалення додаткового рішення, задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

В задоволенні інших вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, додатковим рішенням суду першої інстанції Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька 16», подало апеляційну скаргу,в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року, додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та відмовити в стягненні судових витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконання повноважень, наданих статутом та виконання трудових обов`язків не є тотожними. Повноваження надаються та припиняються за рішенням загальних зборів/правління, а трудові відносини починаються та припиняються за наказом (розпорядчим документом) голови правління/керівника. ОСОБА_1 , крім виконання повноважень голови правління ОСББ, перебувала також у трудових відносинах з ОСББ з 06 жовтня 2016 року за наказом №1, тобто за розпорядчим документом, який видає керівник. Протокольне рішення загальних зборів членів ОСББ від 29 лютого 2020 року (обрання нового складу правління), рішення правління від 15 березня 2020 року (обрано голову правління), ОСОБА_1 не оскаржувалися. Тобто, фактично, вона погодилася з припиненням повноважень голови правління. Наказ про звільнення визнається незаконним тільки після визнання незаконним самого звільнення, тобто наказ про звільнення є похідним від факту незаконного звільнення, про що в позові заявлено не було. Крім того, даний спір слід розглядати за правилами господарського судочинства, оскільки розгляд вимог ОСОБА_1 вимагав оцінювання законності дій органів управління ОСББ, зокрема, відповідності цих дій вимогам цивільного, а не трудового законодавства.

Суд безпідставно стягнув з ОСББ «Воронезька-16» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000.00 грн, оскільки з наданих суду документів неможливо встановити, у якій саме справі отримано винагороду, не вказано в якому суді судові засідання, по якій справі, хто сторони, в які дні судові засідання, їх кількість, кількість витраченого часу, що свідчить про необгрунтованість заяви. Крім того, з підстав ненадання детального опису робіт, заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до відзиву на апеляційні скарги ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційних скарг є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційні скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька 16» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 24 лютого 2921 року без змін.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила змінитидодаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року та стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька-16» на користь ОСОБА_1 витрати на пофесійну правничу допомогу в розмірі 24400.00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1260,00 грн та витрати на правничу допомогу в суді апеляціної інстанції в розмірі 6000.00 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно та без належного аргументування частково задовольнив вимоги щодо стягнення суми витрат на правничу допомогу, при чому не зазначив, з яких підстав відхилено та не прийнято в якості доказів фактичних витрат надані суду документи та не зазначив, у зв`язку з чим було значно зменшено розмір витрат на правничу допомогу, хоча в даній справі Договором про надання правничої допомоги визначений фіксований розмір винагороди адвоката за надання правничої допомоги, а тому вона не може бути змінена в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правничої допомоги.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька16» зазначає, що з наданих суду документів неможливо встановити, у якій саме справі отримано винагороду, не вказано в якому суді судові засідання, по якій справі, хто сторони, в які дні судові засідання, їх кількість, кількість витраченого часу, що свідчить про необгрунтованість заяви. Розрахунки судових витрат, не відповідають вимогам цивільно процесуального кодексу України.У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу на додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року залишити без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька 16» підлягають частковому задоволенню.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Хортицького районного суду від 25 березня 2021 року задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю абр частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд спрпви, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених стяттями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 була звільнена з посади голови правління не рішенням правління, як того вимагає п. 16 розділу ІІІ Стутуту ОСББ «Воронезька 16», а фактично згідно протоколу позачергових загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 29 лютого 2020 року, яким було припинено повноваження голови правління, що не відповідає нормам чинного законодавства та статуту ОСББ «Воронезька -16», у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу № 1 К від 24 квітня 2020 року про звільнення її з посади голови правліня на підставі п. 9 ст. 36 КЗпП України є обгрунтованими, такими, що узгоджуються із спеціальним законодавством, що регулюють дані правовідносини, відтак підлягають задоволенню.

Частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст. 137 ЦПК України та враховуючи складність справи, зміст документів, витрати на професійну правничу допомогу по зазначеній справі в сукупності становлять 4000,00 грн, що є співмірними, тому підлягають стягненню з ОСББ «Воронезька 16» на користь ОСОБА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом установлено, що відповідно до наказу № 1 від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 була призначена на посаду голови Правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку " Воронезька16". ( а.с.11 т. 1).

Підставою прийняття на роботу позивачки було Рішення виконавчого органу ОСББ «Воронезька16», оформлене Протоколом № 6 засідання правління ОСББ « Воронезька 16» від 05 жовтня 2016 року ( а.с. 9 т. 1).

Як вбачається з протоколу № 2 від 29 лютого 2020 року позачергових загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Воронезька16" роботу правління та ревізійної комісії визнано незадовільною, переобрано членів правління та ревізійної комісії. ( т.1 а.с.68-78).

Відповідно до протоколу №1 від 15 березня 2020 року відбулося засідання правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Воронезька-16", в порядок денного якого було включено питання вибору голови та заступника голови Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. ОСОБА_2 було обрано головою правління ОСББ "Воронезька-16". (т. 1 а.с.100-103).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєсру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 26 квітня 2020 року міститься інформація про те , що керівником ОСББ « Воронезька 16» значиться ОСОБА_2

24 квітня 2020 року голова правління ОСББ "Воронезька 16 " Сумін О.П. видав наказ № 1-к, за яким ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління ОСББ "Воронезька16" на підставі п.9 ст. 36 КЗпП України. ( а.с.24). Доказів вручення копії наказу чи ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 24 квітня 2020 року, представником ОСББ "Воронезька-16" суду не надано.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарсько процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Стаття 20 ГПК України визначають коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29 листопада 2001 року № 2866-III.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ, об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками юридичної особи корпоративних прав на участь в її управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління юридичною особою або позбавлення таких повноважень на управління юридичною особою. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такого правила зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166 /18 (провадження № 14-524цс19), 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20) неодноразово зазначала про критерії розмежування між трудовими та господарськими спорами з приводу звільнення членів виконавчого органу товариства, у тому числі голови правління.

Вирішуючи в порядку цивільного судочинства спір про визнання незаконним звільнення голови правління ОСББ "Воронезька-16» ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачка є членом ОСББ "Воронезька -16», вважає своє звільнення з голови правління незаконним, оскільки із зазначеної посади вона звільненна не рішенням правління, як того вимагає п. 16 розділу 111 Статуту ОСББ «Воронезька-16», а фактично згідно протоколом загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 29.02.2020 року, яким було припинено повноваження голови правління, що не відповідає нормам чинного зауконодавства та Статуту ОСББ «Воронезька -16», тобто вважає своє звільнення незаконним та просить скасувати наказ № 1-к від 24.04.2020 року про її звільнення з посади голови правління ОСББ "Воронезька16», а також вимагає оцінювання законності дій органів управління ОСББ, зокрема, відповідності цих дій вимогам цивільного, а не трудового законодавства. При цьому, в уточненій заяві позивачка зазначає, що виходячи з приписів статті 235 КЗпП України скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення її на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останній середнього заробітку, тобто фактично прагне реалізувати своє право на участь в управлінні юридичною особою, що відповідає корпоративному характеру спору, який підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Доводи ОСББ "Воронезька-16» про те, що ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 9 ст. 36 КЗпП України, що відповідає трудовому характеру спірних правовідносин, є неспроможними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачка фактично була звільнена з посади голови правління на підставі рішення загальних зборів ОСББ "Воронезька16» від 29 лютого 2020 року. Зазначене кореспондується з положеннями пункту 13 Розділу ІІІ Статуту ОСББ "Воронезька -16» щодо права загальних зборів в будь-який час припинити повноваження правління чи окремих його членів, а також частини третьої статті 99 ЦК України та є підставою для звільнення члена правління на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України. Помилкове зазначення у наказі про звільнення голови правління ОСББ "Воронезька -16» ОСОБА_1 на підставі пункту 9 ст. 36 КЗпП України є підставою для винесення наказу про внесення змін в частині зазначення правильності підстави звільнення позивачки - на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України, та не свідчить про трудовий характер спірних правовідносин та підсудність справи судам цивільної юрисдикції.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, незважаючи на наявність висновку Верховного Суду, та дійшов помилкового висновку про розгляд позову ОСОБА_1 по суті у порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил предметної юрисдикції, що є обов`язковою підставою для скасування судових рішень (частина друга статті 377 ЦПК України), відсутні правові підстави для перевірки доводів апеляційних скарг щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права при розгляді зазначеного спору по суті.

Відповідно до частини першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною четвертою статті 377 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 377 цього Кодексу, із роз`ясненням позивачці, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови, права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

З огляду на зазначене заява представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька16» адвоката Коломоєць І.В. про закриття провадження у справі із заявлених нею підстав, а саме за п. 2) ч. 1 статті 255 ЦПК України задоволенню не підлягає.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьев проти України" від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06).

Встановлення правил предметної юрисдикції та неможливість розгляду справ судами, до юрисдикції яких не віднесено вирішення певних категорій справ, є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом. Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті. При цьому позивачка може реалізувати своє право на справедливий суд та на ефективний спосіб юридичного захисту шляхом подання позову до суду господарської юрисдикції.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядм справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволеих позовних вимог.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю, тому відсутні підстави для компенсації витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу за рахунок відповідача.

У зв`язку з чим, додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя 25 березня 2021 року, яким з ОСББ "Воронезька16» на користь позивачки ОСОБА_1 були стягнуті витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга ОСББ "Воронезька 16» підлягає задоволенню частково, а оскаржувані судове рішення скасовуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про закриття провадження у справі, судові витрати, сплачені за подання апеляційної скарги у розмірі 1261.21 грн, підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги та клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька 16» задовольнити часково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Хортицького районного суду від 25 березня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року, додаткове рішення Хортицького районного суду від 25 березня 2021 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька 16» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції господарських судів, а саме господарському суду Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воронезька 16» суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261.21 грн

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 10 вересня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Кухар С.В. Маловічко С.В.