КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний банк» про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 14 грудня 2020 року (т.2, а.с.153) просила суд у порядку поділу спільного майна подружжявизнати за нею : право власності на 2/3 частки двокімнатної квартири площею 66,71 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на Ѕ частки автомобіля КІА CEED (легковий хетчбек), реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску; право власності на 1/2 частину грошових коштів, які перебували на рахунку ОСОБА_1 в АТ «Альфа Банк» у сумі 10 505,47 доларів США, 1 180,00 грн., 106 003,60 грн., стягнувши з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у загальній сумі 5 252 долари США та 53 591,00 гривень.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 01 листопада 2003 року по 09 серпня 2018 року. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4 , яка проживає разом з позивачкою.

Вказувала, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року у справі № 761/11813/18 шлюб між ними було розірвано. А рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року у справі № 754/8859/18 з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2018 року до досягнення донькою повноліття.

Позивачка посилалась й на те, що під час шлюбу ними за спільні кошти було набуто у власність двокімнатну квартиру площею 66,71 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем та у якій наразі проживає позивачка з дитиною; автомобіль КІА CEED(легковий хетчбек), реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, право власності на який також зареєстровано за відповідачем; та грошові кошти, що перебували на рахунках відповідача у АТ «Альфа Банк» у сумі 10505,47 доларів США, 1180,00 грн., 106003,60 грн.

ОСОБА_3 вказувала, що квартиру було набуто сторонами, як молодою сім`єю за кредитні кошти, відповідно до Договору іпотечного кредиту №37/07-478М від 18 грудня 2007 року та Положення про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 листопада 2004 року, за яким вона виступала поручителем. У шлюбі кредит виплачувався сторонами із спільних доходів, після розлучення, за взаємною згодою, позивачкою виплачується половина щомісячного платежу із особистих коштів. Згідно з договором іпотеки № 37/07-478М-01 від 18 грудня 2007 року вартість квартири становить 259 163,68 грн. За взаємною згодою з відповідачем вартість автомобіля складає 106 212,00 грн.

Таким чином, позивачка вважає, що має право на 1/2 автомобіля, а оскільки автомобіль є неподільною річчю, то згодна виплатити відповідачу половину вартості автомобіля у сумі 50 000,00 грн. шляхом внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи, що дитина ОСОБА_4 проживає з позивачкою, повністю перебуває на її утриманні, а суми аліментів, що сплачуються відповідачем явно недостатньо для фізичного та духовного розвитку дитини, позивачка вважає за можливе, на підставі ст. 70 СК України, визначити їй 2/3 частки квартири при поділі майна.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири площею 66,71 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частку автомобіля КІА легковий (хетчбек), реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску; право власності на 1/2 частку вказаних квартири та автомобіля. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частину грошових коштів, які перебували на його рахунках у АТ «Альфа Банк» в розмірі 5252 долари США (що за офіційним курсом НБУ на день подання заяви становить 146 845,92 грн.) та 53591,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 786 грн. В задоволенні інших вимог позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказував, що не погоджується із зазначеним рішенням суду в частині стягнення із ОСОБА_1 Ѕ частини грошових коштів, які перебували на рахунках та розміром понесених витрат на оплату судового збору, вважає рішення в цій частині незаконним та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом прийнято заяву про зміну предмету позову з порушенням процесуальних вимог, оскільки попередню її редакцію було залишено без руху, а вказані недоліки позивачкою виправлено не було. Разом з тим, приймаючи таку заяву, суд допустився порушень і в частині достовірності наданих доказів, адже дійшов хибного висновку про те, що залишок грошових коштів, які перебували на рахунках ОСОБА_1 , були набуті під час шлюбу, а від так є спільною власністю подружжя та підлягають поділу.

Спростовує таке твердження апелянт тим, що довідка АТ «Альфа Банк» відображає відомості щодо наявності сум грошових коштів станом на певну дату, проте не містить відомостей про дату надходження таких грошових коштів на рахунки. Та наголошує, що апелянт має на карткових рахунках й кошти, що є його особистою власністю. Тому не можна з впевненістю стверджувати, що поділені судом кошти є об`єктом спільної сумісної власності. Вважає, що суд мав відмовити позивачу у задоволенні вимоги про поділ грошових коштів через недоведеність їх належності стороні або подружжю.

Щодо невірного розподілу судових витрат, апелянт вказує на часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення судових витрат пропорційно до задоволених вимог, а не в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить апеляційний суд задовольнити вимоги апеляційної скарги та скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з нього грошових коштів в розмірі 5 252 долари США та 53 591 грн., ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 5 252 долари США та 53 591 грн.. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з нього на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору в першій інстанції в розмірі 4 393 грн., а також вирішити питання розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Коновал О.В., відповідно до якого не погоджується із доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , та вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, позивач вказує, що судом достовірно визначено період набуття грошових коштів, які накопичувались в період шлюбу на поточних рахунках, відкритих на ім`я апелянта, а тому й вірно визначено їх статус як спільного сумісного майна подружжя. Відповідачем же не надано суду жодного доказу того, що такі кошти набуті ним до шлюбу або набуті ним за час шлюбу, або на підставі договору дарування чи в порядку спадкування.

Представник позивача вказує, що в підготовчому засіданні було усунено обставини, що стали підставою для залишення без руху заяви про зміну предмету позову, а судом відповідно прийнято таку заяву до розгляду.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 в ході розгляду даної справи було частково визнано позовні вимоги. Вважає, що з урахуванням такого визнання та положення ст. 141, 142 ЦПК України, розподіл судових витрат, визначений оскаржуваним рішенням, є обґрунтованим та таким, що відповідає закону, а тому у відзиві просить залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив суд задовольнити подану апеляційну скаргу та скасувати рішення місцевого суду в частині задоволених вимог про поділ грошових коштів, які перебували на рахунку відповідача у справі, оскільки позивачем не доведено дійсний розмір вказаних коштів станом на час припинення шлюбу - 09 липня 2018 року, а суд ухвалив у вказаній частині вимог рішення лише на припущеннях, а не на об`єктивних, фактичних обставинах. При цьому позивачка із вказаним вирішенням справи погодилася та не оскаржила його в цій частині. З врахуванням того, що суд ухвалюючи рішення в частині поділу майна подружжя задовольнив вимоги ОСОБА_3 частково, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України і судові витрати судом першої інстанції повинні були бути поділені пропорційно задоволеній частині вимог. Однак, суд поклав на відповідача ці витрати в повному обсязі. Враховуючи викладене, просив рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Щодо поділу судом квартири та автомобіля, відповідачем рішення суду не оскаржується.

Позивачка у справі ОСОБА_3 та її представник - адвокат Коновал О.В. при апеляційному розгляді справи заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, доводи апелянта про недоведеність позовних вимог в частині розміру грошових коштів, які перебували на депозитних рахунках відповідача на час розірвання шлюбу безпідставними, а висновок суду в цій частині мотивований і такий, що зроблений на підставі наданих АТ «Альфа банк» довідках.

Необґрунтованими на думку позивачки та її представника є доводи апелянта і в частині розподілу судом першої інстанції судових витрат, оскільки такі витрати були проведенні із врахуванням заяви відповідача про часткове визнання позову, тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 01 листопада 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року, було розірвано. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані обставини підтверджуються письмовими доказами ( а.с. 6, 10, 15 т.1)

В період шлюбу, позивачкою та відповідачем за рахунок кредитних коштів виданих за іпотечним договором № 37/07-478М-01 від 18 грудня 2007 була придбана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 (а.с.20-32, 46 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «КІА CEED(легковий хетчбек), реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 47 т.1).

Згідно відповіді АТ «Альфа-Банк» № 14659/БТ -32-б/б від 18 червня 2020 року наданої на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року, повідомлено, що залишок коштів на рахунку № НОМЕР_2 (валюта Долар США), складає 10505,47 доларів США; залишок коштів на рахунку № НОМЕР_3 (валюта Українська гривня), складає 1180,00 гривень; залишок коштів на рахунку № НОМЕР_4 (валюта Українська гривня), складає 106003,60 гривні.

Вирішуючи вказаний спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки автомобіль КІА (легковий хетчбек), реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску та квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , набуті сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а відтак дане майно є спільною сумісною власністю сторін та їх частки в цьому майні є рівними.

Вирішуючи спір в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових коштів, які перебували на рахунку ОСОБА_1 у АТ «Альфа Банк» та стягнення на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 5252 долари США та 53591,00 гривень, суд дійшов висновку, що згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року інформація про наявність та розмір коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 відкритих у АТ «Альфа-Банк» була витребувана судом саме за період з 01 листопада 2003 року по 09 серпня 2018 року, а тому суд дійшов висновку, що залишок грошових коштів, що містяться на банківських рахунках № НОМЕР_2 (валюта Долар США) в розмірі 10505,47 Доларів США, № НОМЕР_3 (валюта Українська гривня), в розмірі 1180,00 гривен та № НОМЕР_4 (валюта Українська гривня) в розмірі 106003,60 гривні, були набуті під час перебування сторін у шлюбі, у зв`язку з чим є спільним майном подружжя та підлягають поділу судом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржена відповідачем, а саме в частині визнання грошових коштів на депозитних рахунках відповідача у АТ «Альфа-Банк» спільним майном подружжя та поділу вказаних коштів, не може погодитися із даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаженій частині не відповідає вказаним вимогам закону.

Так, згідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним зачас шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того зподружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, змінюючи у грудні 2020 року позовні вимоги та доповнюючи їх вимогами про поділ грошових кошти, які знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк» позивачка обґрунтовувала зазначені доводи письмовими доказами - зокрема довідкою №14659/БТ/-32-б/б від 18 червня 2020 року, наданою АТ «Альфа-Банк» на вимогу суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_3 в цій частині, та визнаючи за позивачкою право Ѕ частину зазначених коштів в розмірі 5252 долари США та 53591,00 гривень, мотивував свій висновок тим, що вказана довідка видана на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року, а тому містить відомості саме про розмір коштів, що знаходилися на рахунку відповідача станом на час припинення шлюбу 09 серпня 2018 року.

Однак, погодитися із вказаним висновком суду колегія суддів не може виходячи із наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, перевіряючи доводи апелянта щодо не відповідності висновків суду фактичним обставинам справи та в частині не доведеності позивачем розміру грошових коштів, що перебували на рахунках відповідача в АТ «Альфа-Банк», апеляційний суд погоджується із даними доводами відповідача, оскільки із самого контексту довідки № 14659/БТ/-32-б/б від 18 червня 2020 року наданою АТ «Альфа-Банк» випливає лише те, що ОСОБА_1 є клієнтом Банку та йому належать відповідні рахунки : НОМЕР_5 ( валюта Українська гривня), залишок коштів відсутній; НОМЕР_6 ( валюта Українська гривня), залишок коштів відсутній; НОМЕР_7 ( валюта Українська гривня), залишок коштів відсутній; НОМЕР_8 ( валюта Українська гривня), залишок коштів відсутній; НОМЕР_9 ( валюта Українська гривня), залишок коштів відсутній; НОМЕР_10 ( валюта Українська гривня), залишок коштів відсутній; НОМЕР_2 (валюта Долар США), залишок коштів на рахунку 10505,47 Доларів США; НОМЕР_11 (валюта Долар США) залишок коштів на рахунку відсутній; НОМЕР_12 ( валюта Українська гривня), залишок коштів на рахунку 1180,00 гривень ; НОМЕР_14 ( валюта Українська гривня), залишок коштів на рахунку НОМЕР_13 , 60 грн.; НОМЕР_15 ( валюта Українська гривня), залишок коштів відсутній.

Заперечуючи проти вказаних вимог позивачки та заявленої суми позову, відповідач надав до суду довідки № 93897-23.1 від 06 листопада 2020 року, наданою АТ «Альфа-Банк» згідно якої підтверджено той факт, що відповідач у вказаній справі ОСОБА_1 є клієнтом їх банку і 14 січня 2014 року йому відкрито відповідний рахунок у гривні. За період з 01 вересня 2018 року по 06 листопада 2020 року по вказаному рахунку було проведено операцій зі зняттям коштів на суму 457481,84 грн. та надходження 435035,66 грн (а.с.94 т.2).

Крім того, відповідно до довідки № 93900-23.1 від 06 листопада 2020 року, наданою АТ «Альфа-Банк» згідно якої підтверджено той факт, що відповідач у вказаній справі ОСОБА_1 є клієнтом їх банку і 30 березня 2018 року йому відкрито відповідний рахунок у доларах США. За період з 01 вересня 2018 року по 06 листопада 2020 року по вказаному рахунку було проведено операцій зі зняттям коштів на суму 447124,72 долара США та надходження 54039,32 долара США (а.с. 95 т.2).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з положеннями частини другої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Колегія суддів вважає, що позивач не довела розміру грошових коштів, які містилися на рахунку відповідача у АТ «Альфа-Банк» станом на час припинення шлюбу 09 липня 2018 року, а посилання позивачки на довідку №14659/БТ/-32-б/б від 18 червня 2020 року, надану АТ «Альфа-Банк» не підтверджує даний факт, оскільки містить інформацію про наявність у відповідача коштів в даному банку станом на час надання відповідної довідки, що випливає із самого контексту наданої довідки.

Висновки суду першої інстанції про те, що оскільки вказана довідка надана на відповідний запит суду - згідно до ухвали від 28 травня 2020 року без зазначення конкретизуючись відомостей щодо часу надходження коштів на вказані рахунку та розміру таких коштів станом на час припинення шлюбу є помилковими.

При цьому колегія суддів враховує, що ні суд, на вимоги ухвали якого вказана довідка надходила, ні позивач, за клопотанням якого вказані відомості витребовувались, не здійснили повторний уточнюючий запит чи ухвалу до АТ «Альфа-Банк», тобто не реалізували наданні процесуальним законодавством свої права на здобуття належних та допустимих доказів, а зробили висновки лише на припущеннях.

Згідно до положень ч.ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (ст. 376 ч.1 ЦПК України).

Враховуючи вищевказані положення цивільного процесуального законодавства апеляційний суд доходить висновку про недоведеність позивачкою належними та допустимими доказами розміру коштів, які були набуті відповідачем в період шлюбу та які б перебували на його рахунках в АТ «Альфа-Банк» на час припинення шлюбу у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Доходячи вказаного висновку суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 41 Конституції України, згідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В іншій частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому підлягає залишенню без змін.

Перевіряючи доводи апелянта в частині неправильного покладення судом першої інстанції судових витрат на сторони суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачкою було заявлено три майнові вимоги щодо поділу квартири вартістю 1238157 грн. ( а.с. 90 т.1), автомобіля КІА CEED, 2008 року випуску вартістю 106212 грн, та грошові кошти в розмірі 5252 долара США, (що за курсом НБУ на дату подачі заяви становило 146845, 92 грн.) та 53591 грн.

При цьому, обґрунтованими та доведеними судом першої інстанції та апеляційним судом є вимоги позивачки в частині вартості Ѕ частини квартири - 619078,50 грн ( 1238157 : 2) та Ѕ частини автомобіля - 53106 ( 106212 : 2 ), тобто вимоги на загальну суму 672184,50 грн.

Відповідно до пункту 1.1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, з врахуванням вказаних положень та обґрунтованості заявлених вимог, визнаних судом, позивачка мала право на стягнення з відповідача 6721,85 грн ( 672184,50 : 100).

Однак, у зв`язку із незгодою відповідача із ухваленим судом першої інстанції рішенням в частині стягнення грошових коштів в розмірі 200436,92 грн, відповідач повинен був у відповідності до положень пункту 1.6 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» сплатити судовий збір у розмірі 2605,68 грн, при цьому він оплатив 13179 грн.

З врахуванням положень ч.13 ст.141 ЦПК України позивачка має право на стягнення із відповідача різницю в судових зборах 4116,17 грн ( 6721,85 - 2605,68).

Керуючись ст.41 Конституції України, ст. 60, 71 СК України, статей 355, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частини грошових коштів, які перебували на його рахунках у АТ «Альфа Банк» в розмірі 5 252 долари США та 53 591,00 грн та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частини грошових коштів, які перебували на рахунках ОСОБА_1 у АТ «Альфа Банк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4116,17 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 серпня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв