ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Херсон

справа № 659/107/19

провадження № 22-ц/819/44/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області у складі судді Панкєєва В.М. від 29 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудська Олена Олегівна, Управління економіки агропромислового та регіонального розвитку Нижньосірогозької районної державної адміністрації, Верхньоторгаївська сільська рада Нижньосірогозького району Херсонської області, правонаступником якої є Нижньосірогозька селищна рада Херсонської області, Любешівська державна нотаріальна контора Волинської області, про визнання недійсним договору обміну (міни) земельних ділянок та скасування реєстрації права власності,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудська Олена Олегівна, Управління економіки агропромислового та регіонального розвитку Нижньосірогозької районної державної адміністрації, Верхньоторгаївська сільська рада Нижньосірогозького району Херсонської області, Любешівська державна нотаріальна контора Волинської області, про визнання недійсним договору обміну (міни) земельних ділянок та скасування реєстрації права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і йому на праві власності належала земельна ділянка розміром 8,76 гектарів, розташована на території Верхньоторгаївської сільської ради Херсонської області, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі її заяви про прийняття спадщини 16 січня 2019 року Любешівська державна нотаріальна контора завела спадкову справу.

Однак, свої спадкові права на зазначене майно вона не може оформити, оскільки право власності на земельну ділянку на підставі укладеного 05 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та її батьком ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_6 за посвідченою в нотаріальному порядку довіреністю, договору міни перейшло до ОСОБА_7 і зареєстровано на його ім`я 09 листопада 2017 року.

Посилаючись на те, що її батько помер до вчинення правочину (договору міни), а тому у зв`язку із припиненням цивільної дієздатності, та як наслідок припиненням представництва за виданою ним довіреністю, на підставі якої діяла ОСОБА_6 , не міг бути стороною укладеного від його імені договору, позивач просила суд визнати недійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і посвідчений 05 серпня 2010 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О. договір обміну (міни) земельних ділянок; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16.11.2017 року, а також державну реєстрацію права власності на земельну ділянку від 09 листопада 2017 року.

Заочним рішенням суду від 29 травня 2019 року позов задоволено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 (він же ОСОБА_8 ) про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що у серпні 2009 року між ним та ОСОБА_4 було досягнуто згоди щодо придбання у останнього належної йому на праві власності земельної ділянки розміром 8,76 га, яка знаходиться на території Верхньоторгаївської сільської ради Херсонської області, шляхом укладення договору міни належних їм земельних ділянок, для чого ОСОБА_4 12 серпня 2009 року посвідченою у нотаріальному порядку довіреністю йому та ОСОБА_6 надано право на вчинення від його імені дій з користування, володіння та розпоряджатися земельною ділянкою, а він 17 серпня 2009 року у якості займу надав ОСОБА_4 8000 доларів США.

Вважає, що вчинення наведеної дії є фактичною передачею права власності на спірну земельну ділянку, в управління якою він вступив та протягом 10 років володів нею як власник.

З метою забезпечення виконання умов договору обміну та повернення суми займу у розмірі 8000 доларів США, 17 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_6 , було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірної земельної ділянки.

ОСОБА_2 достовірно знала про передачу земельної ділянки у його власність та з часу її передання ніяких претензій майнового характеру йому не пред`являла, а тому вважає, що нею пропущено строк позовної давності в частині вимоги про визнання договору міни недійсним.

З огляду на наведені обставини, а також зважаючи на розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності, що позбавило його можливості подати відповідну заву, просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи.

Крім того скаржник зазначив в апеляційній скарзі, що у зв`язку із скасуванням 30 липня 2019 року постановою Херсонського апеляційного суду рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 листопада 2018 року про визначення ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини та відмовою у задоволенні цих вимог, ОСОБА_2 не прийняла спадщину після ОСОБА_4 , а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо захисту її прав відсутні.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що судом розглянуто справу за його відсутності, незважаючи на подані ним та його представником клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Також судом без належної реакції залишено його клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_2 про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначені обставини позбавили його права заявити клопотання про застосування реституції як способу захисту його права на повернення майна, отриманого ОСОБА_4 за договором обміну земельних ділянок.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що оспорений позивачем договір був вчинений від імені ОСОБА_4 після його смерті, тому є недійсним.

В процесі розгляду справи суд встановив, що на підставі виданого 29 січня 2003 року Верхньоторгаївською сільською радою Нижньосірогозького району Херсонської області відповідно до розпорядження Нижньосірогозької райдержадміністрації № 159 від 29 грудня 2002 року державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС №013642 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,76 гектарів, яка знаходиться на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 411.

12 серпня 2009 року ОСОБА_4 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , зокрема укладати та підписувати від його імені на умовах за власним розсудом договори міни та/або оренди належних йому на праві приватної власності будь-яких земельних ділянок, з правом розірвання вказаних договорів, а також представляти його інтереси в усіх державних, фінансових, адміністративних установах, судових органах, організаціях та підприємствах всіх форм власності. Довіреність видана терміном на три роки, дійсна до 12 серпня 2012 року без права передоручення повноважень іншим особам та посвідчена 12 серпня 2009 року нотаріусом Маневецької держнотконтори в.о. Любешівської держнотконтори Волинської області Горбачуком І.М.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

05 серпня 2010 року між ОСОБА_7 , який в послідуючому змінив прізвище на ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі виданої ним та нотаріально посвідченої 12 серпня 2009 року довіреності, укладено договір обміну земельних ділянок, відповідно до умов якого ОСОБА_7 зобов`язався передати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2037 гектари, що знаходиться на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області (кадастровий номер :04:014:0047), грошова оцінка якої становить 2 789 грн, а ОСОБА_4 зобов`язався передати у власність ОСОБА_7 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,76 гектарів, що знаходиться на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, (кадастровий номер :05:001:0027 ), грошова оцінка якої становить 124 390грн.

Обмін здійснено без доплати.

Спадщину за законом після ОСОБА_4 на підставі рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, прийняла його дочка ОСОБА_2 , яка вважає, і зазначила про це у поданій 22 грудня 2018 року до Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області заяві, що після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 8,76 га, яка розташована на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед інших, визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частини перша-третя).

За статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою зазначеної норми матеріального права передбачено, що, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За змістом статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

За приписами пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Враховуючи, що оспорений позивачкою правочин був вчинений представником ОСОБА_4 після його смерті, тобто після припинення представництва за довіреністю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей правочин є недійсним, як такий, що суперечить Цивільному кодексу України та не відповідає його положенням щодо цивільної правоздатності фізичної особи (статті 203, 215 ЦК України).

Висновки суду по суті спору відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та зроблені на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Доводи апеляційної скарги, зокрема щодо укладення між відповідачем та ОСОБА_4 при його житті інших угод (займу та емфітевзису) не спростовують висновків суду щодо дійсності оспореної позивачкою угоди та не стосуються предмета та підстав позову у цій справі, тому не можуть бути врахованими судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи порушене відповідачем на стадії апеляційного розгляду справи питання про застосування позовної давності до спірних правовідносин, колегія суддів керується положеннями частини третьої статті 267 ЦК України, згідно із якими позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, та враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема у постанові Великої Палати від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц та інших постановах .

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно зі статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

У наведеній вище справі Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, зазначивши про те, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Заява про застосування позовної давності відповідачем в суді першої інстанції не подавалася, хоча з огляду на матеріали справи ухвалу суду від 26.02.2019 року про відкриття провадження у справі, якою призначено попереднє засідання на 19.03.2019 року, копію позовної заяви з пропозицією у строк до 15 березня 2019 року подати письмовий відзив, вручено ОСОБА_1 05.03.2019 року, однак останній в попереднє засідання не з`явився, відзив із викладеними запереченнями проти позову до суду не направив (а. с. 38, 53).

18 березня 2019 року до суду першої інстанції надійшло клопотання від адвоката Цокала О.І. із зазначенням про здійснення ним представництва від імені ОСОБА_1 , однак без надання будь-яких документів, які б підтверджували його повноваження як представника, про відкладення підготовчого засідання з метою підготовки письмового відзиву на позов.

Ухвалою від 19.03.2019 року суд відклав підготовче засідання на 04 квітня 2019 року та визначив відповідачу строк для подання до суду додаткових доказів та відзиву до 29 березня 2019 року.

25 березня 2019 року копія наведеної ухвали суду та судова повістка вручена ОСОБА_1 (а. с. 113).

03.04.2019 року на адресу суду від адвоката Цокала О.І., без долучення документів, які б підтверджували його повноваження як представника, надійшло клопотання про відкладення слухання справи в зв`язку із хворобою ОСОБА_1 . Заявник просив також направити на його адресу копії додатків до позову, засвідчених позивачем, та наступне судове засідання провести в режимі відеоконференції.

04 квітня 2019 року в підготовче засідання жоден із учасників не з`явився, представник позивачки-адвокат Тишковський С.А. подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі позивача.

Ухвалою від 04 квітня 2019 року суд закрив підготовче засідання, призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 19 квітня 2019 року та визнав явку відповідача ОСОБА_1 обов`язковою.

У мотивувальній частині ухвали суд зазначив, що оскільки адвокатом Цокало О.І. не надано документів, які підтверджують його повноваження як представника ОСОБА_1 , заявлені ним клопотання про надіслання на його адресу копій документів та проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволенню не підлягають.

Судову повістку про виклик в судове засідання на 19.04.2019 року разом із ухвалою суду від 04.04.2019 року вручено ОСОБА_1 10.04.2019 року (а. с. 123,128).

В судове засідання 19 квітня 2019 року відповідач або його представник не з`явилися, причини неявки суду повідомлені не були.

Ухвалою від 19 квітня 2019 року суд відклав розгляд справи на 29 травня 2019 року, визнав явку відповідача обов`язковою, ухвалив направити на адресу відповідача крім судової повістки копію цієї ухвали та помістити оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-порталі судової влади, а також роз`яснити відповідачу, що у разі ухилення від явки в судове засідання, призначене на 29.05.2019 року, спір буде вирішено за наявними матеріалам справи.

Судову повістку разом з ухвалою суду від 19.04.2019 року вручено ОСОБА_1 25.04.2019 року (а. с. 139, 145).

В судове засідання 29 травня 2019 року відповідач або його представник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Наведені обставини свідчать про те, що судом вчинені усі необхідні процесуальні дії для забезпечення рівності прав відповідача щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом при вирішенні спору, що виник між сторонами, та роз`яснено наслідки невчинення цих дій, однак ОСОБА_1 ці права реалізував на свій розсуд, тому відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, в тому числі і щодо заяви про застосування наслідків позовної давності.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення заяви відповідача про застосування наслідків позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи та дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 29 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 17 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова