Справа №443/647/21
Провадження №2/443/1034/21
РІШЕННЯ

іменем України

07 вересня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом, в якому просить: встановити факт постійного її проживання разом із ОСОБА_3 в с. Кнісело Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,6875 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЛВ №026909 від 22.03.2001 року, виданого на підставі рішення ХIII сесії Жидачівської районної Ради народних депутатів від 22.09.2000р та зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів по Кніселівській сільській раді за № 348.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради, загальною площею 2,6875 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЛВ №026909 від 22.03.2001 року. Вона постійно проживала разом із своєю матір`ю на момент відкриття спадщини, оскільки остання хворіла і потребувала постійного догляду.

Від імені ОСОБА_3 у виконкомі Новострілищанської селищної ради посвідчувався заповіт 27.10.2016 року за реєстром №218 в користь позивачки. На день смерті заповідача цей заповіт не змінено і не скасовано.

Окрім позивачки, іншим спадкоємцем що претендувала на обов`язкову частку у спадщині, була її сестра та відповідно дочка покійної - ОСОБА_2 . Батько позивачки і відповідно чоловік померлої ОСОБА_4 помер швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 спадщину не прийняла, оскільки не проживала із матір`ю на час відкриття спадщини та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що вона постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадщину. Оскільки Державний акт на право приватної власності втрачено (у позивачки залишилася тільки ксерокопія), то її представник звернувся із адвокатським запитом у відділ у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, щоб отримати інформацію про наявність у ОСОБА_3 земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Довідкою від 22.12.2020 року мені повідомлено про те, що згідно книги реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХIII сесії Жидачівської районної Ради народних депутатів від 22.09.2000 року №225, на гр. ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №026909 від 22.03.2001 року. Реєстраційний номер 348. Площа земельної ділянки 2,6875 га. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

05.04.2021 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки на території Кніселівської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.

Відтак, ОСОБА_1 змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов з мотивів наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала заяву, згідно якої позов визнає та просить проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.12).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 27.10.2016 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новострілищанської селищної ради та зареєстрований в реєстрі за №218, згідно якого належну їй середню земельну частку (пай), яка знаходиться на землях Новострілищанської селищної ради (колишня Кніселівська сільська рада), відповідно до Державного акту ІІ-ЛВ №026909, заповіла дочці ОСОБА_1 .

Даний заповіт на день смерті заповідача не змінений та не скасований, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.02.2021 (а.с.15) та довідкою Новострілищанської селищної ради №1134 від 07.11.2019 (а.с.13).

Як видно з копії державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЛВ №026909 від 22.03.2001 року та підтверджується довідкою від 22.12.2020, виданою начальником Відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (а.с.17,18), ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,6875 га.

Відтак, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшла вищевказана земельна ділянка.

Як видно із довідки виконавчого комітету Новострілищанської селищної ради №1134 від 07.11.2019 року (а.с.13), ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею до дня смерті проживала без реєстрації з 1998 року дочка - ОСОБА_1 , яка здійснювала за нею догляд, оскільки ОСОБА_3 довгий час хворіла і потребувала постійної підтримки та догляду, а також вели спільне господарство. Від імені ОСОБА_3 у виконкомі Новострілищанської селищної ради посвідчувався заповіт 27.10.2016 року за реєстром №218 в користь дочки ОСОБА_1 . На день смерті заповідача цей заповіт не змінено і не скасовано.

Згідно з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 29.01.2021р. (а.с.14), за параметрами пошуку ОСОБА_3 інформація відсутня.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, батько позивача та відповідно чоловік померлої ОСОБА_3 (а.с.8,9) - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 21.105.2001р. (а.с.1).

Окрім позивачки, іншим спадкоємцем що претендувала на обов`язкову частку у спадщині, була її сестра та відповідно дочка покійної - ОСОБА_2 , однак остання спадщину не прийняла, що підтверджується заявою останньої поданою до суду.

Звернувшись до приватного нотаріуса Посацької А.О. щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , позивачу листом-відповіддю №24/02-31 від 05.04.2021 повідомлено про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, та роз`яснено необхідність подання оригіналу правовстановлюючого документу або право звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно (а.с.20).

Як встановлено судом у ОСОБА_1 відсутні оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, у зв`язку із чим ними отримано архівну копію вищезгаданого Державного акту на право приватної власності на землю та відповідну отримано довідку з Відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для підтвердження належності померлій ОСОБА_3 на праві власності земельної ділянки.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожна окремо, в судовому засіданні показали про те, що ОСОБА_1 постійно проживала разом своєю матір`ю - із ОСОБА_3 в с.Кнісело Жидачівського району Львівської області на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживаларазом із ОСОБА_3 в с. Кнісело Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права на спадкове майно.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, а також відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , перешкоджає їй в реалізації спадкових прав.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов визнала, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із ОСОБА_3 в с. Кнісело Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,6875 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЛВ №026909 від 22.03.2001 року, виданого на підставі рішення ХIII сесії Жидачівської районної Ради народних депутатів від 22.09.2000р та зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів по Кніселівській сільській раді за № 348.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 вересня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка