Справа № 143/1441/18
Провадження № 22-ц/801/1440/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 рокуСправа № 143/1441/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

За участю секретаря Очеретної М.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року, повний текст якого виготовлений 30 квітня 2021 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Бойка А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, скасування реєстрації додаткової угоди та речових прав оренди, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Концерн Сіменс-Агро» про визнання недійсною додаткової угоди до укладеного між нею та ТОВ «Концерн Сімекс - Агро» договору оренди земельної ділянки №181 від 05.01.2006 року , площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» 14.09.2006 року №05 строком на 10 років.

Після закінчення строку дії оренди ОСОБА_1 стало відомо, що 17.09.2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано за №138 додаткову угоду до договору оренди, якою змінено строк дії договору оренди 20 років. Вказані договір та додаткова угода були зареєстровані у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №38842037 від 20.12.2017 року.) Посилаючись на те, що додаткову угоду вона не підписувала і не укладала ,просила визнати додаткову угоду до договору оренди землі недійсною.

В ході розгляду справи позивач ,з огляду на прийняття Великою палатою ВС постанови від 16.06.2020року у справі №145/2047/16-ц заявою від 21.10.2020 року змінила предмет позову і просила суд скасувати запис про проведену 17.09.2010 року за №38 реєстрацію Погребищенським відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» додаткової угоди до договору оренди та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №38842037 від 20.12.2017 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,а також зобов`язати ТОВ «ТАС «Агро-Захід» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.10.2020 року заяву позивача про зміну предмету позову задоволено.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 08.01.2020 року у зв`язку зі зміною організаційно - правової форми відповідача замінено первісного відповідача - ТОВ "Концерн Сімекс-Агро" на належного відповідача - ТОВ «ТАС АГРО Захід».

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 12.04.2021 року у задоволенні клопотання ТОВ «ТАС АГРО Захід» про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи відмовлено з підстав не наведення переконливих доводів доцільності проведення додаткової експертизи.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року позов задоволено повністю. Скасовано запис про проведену реєстрацію Погребищенським відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» від 17.09.2010 року за №38 та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №38842037 від 20.12.2017 року про державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В апеляційній скарзі ТОВ «ТАС АГРО Захід» просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а у справі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає, що висновок судово технічної та почеркознавчої експертизи являється недопустимим доказом по справі, при цьому відповідачеві відмовлено у проведенні додаткової почеркознавчої експертизи, чим порушено принцип змагальності сторін. Зазначив, що судом не враховано практику Верховного суду та не застосовано строки позовної давності. Відтак, суд дійшов хибного висновку стосовно того, що додаткова угода являється неукладеною. З 2010 року позивач отримувала підвищену орендну плату, що є підтвердженням того, що вона знала про існування додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та була ознайомлена з її умовами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Так, судом встановлено, що на підставі державного акту від 18.10.2004 року серія ВН 179904, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

05.01.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Концерн Сімекс - Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, строком на 10 років.

Після закінчення строку дії цього договору, позивач дізналась, що 17.09.2010 за №38 у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» була зареєстрована додаткова угода до вказаного договору оренди, строком на 20 років. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, вказана угода була також зареєстрована разом з договором і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №38842037 від 20.12.2017 року).

З висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №2403/2404/19-21 від 21 серпня 2019 року вбачається , що підпис від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки, площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, розташованої на території Очеретянської сільської ради Погребищенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рішення №38842037 від 20.12.2017 року) - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів не самою ОСОБА_1 , а іншою особою

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, врахувавши висновок судово - технічної та почеркознавчої експертизи № 2403/2404/19-21 від 21 серпня 2019 року, дійшов висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, і відповідно обгрунтованість заявлених позовних вимог. Реєстрація права оренди на земельну ділянку за ТОВ «ТАС АГРО Захід» без підпису ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону, тобто цей правочин є неукладеними. При цьому суд врахував правову позицію щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, наведену у постановах Верховного Суду України у справах №125/702/17 та №358/815/17 .

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив оціненими судом в порядку ст.89 ЦПК України доказами , правильно визначив спірні правовідносини і застосував до них норми права та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Реєстрація неукладеної між сторонами додаткової угоди до договору оренди порушує права і законні інтереси власника земельної ділянки ОСОБА_1 на здійснення права власності належною їй земельною ділянкою.

Згідно вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяжень.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про наявність правових підстав для скасування запису про проведену реєстрацію Погребищенським відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» від 17.09.2010 року за №38 та запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №38842037 від 20.12.2017 року про державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, площею 4,3824 га, кадастровий номер :02:000:0156, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язання ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги в тому, що висновок судово-технічної і почеркознавчої експертизи є недопустимим та недостовірним доказом по справі і судом відмовлено відповідачу у задоволенні його клопотання про проведення додаткової почеркознавчої експертизи, чим порушено право на доказування та принцип змагальності сторін, є безпідставними.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 05 серпня 2020 року у справі №125/702/17 та від 19 серпня 2020 року у справі №358/815/17.

Доводи апеляційної скарги щодо неприпустимості та недостовірності висновку експертизи як доказу, оскільки він є необгрунтованим, неповним та неясним, проведеним з порушенням «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року та доводи щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволені клопотання представника ТОВ «ТАС Агро Захід» про проведення додаткової експертизи, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Частиною 1 ст. ст. 150 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Згідно із Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 №1950/5, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). У разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення.

Як роз`яснено у п. п. 10-11 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Проведення додаткової експертизи може бути доручено тому самому або іншому експертові. У випадках, коли виникає необхідність провести дослідження нових об`єктів або щодо інших обставин справи, суд призначає нову експертизу, яка не є додатковою.

Таким чином, згідно аналізу наведених норм, додаткова судова експертиза призначається у випадку неповноти або неясності висновку експерта, а повторна - лише у разі обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта та порушень у її проведенні.

З урахуванням наведеного, оскільки з матеріалів справи не встановлено, а скаржником не доведено наявність підстав для призначення у цій справі додаткової експертизи, зокрема наявність неповноти або неясності висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України № 2403/2404/19-21 від 21 серпня 2019 року, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені клопотання представника ТОВ «ТАС Агро Захід» про проведення додаткової експертизи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.06.2021 року у задоволенні клопотання про призначення у справі апеляційним судом додаткової судово- почеркознавчої експертизи було відмовлено, так як відповідачем не зазначено обставин, що викликали б сумніви у правильності висновку експерта № 2403/2404/19-21 від 21 серпня 2019 року, пов`язані з його неповнотою або неясністю та не вказано наявності порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Оцінивши доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності апеляційний суд вважає їх безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше.

Факт отримання орендної плати не є визначальним при обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц.

Верховний Суд при ухваленні судових рішень у справах №145/374/17 від 06 березня 2019 року, №145/1089/17 від 13 лютого 2019 року, №136/276/18 від 17 жовтня 2019 року, які є аналогічними за установленими фактичними обставинами та підставами позову з цією справою по суті заявлених вимог, дійшов висновку про те, що оскільки підставами позову є не підписання позивачем спірної додаткової угоди, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, для правильного вирішення справи, зокрема, у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, а саме про факт укладення саме з відповідачем, саме письмового договору оренди та саме на тих умовах, що зазначено у цьому договорі.

За таких обставин, оскільки про наявність спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки позивач дізналась лише у червні 2018 року, що підтверджується адвокатським запитом та відповіддю на нього, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів обізнаності ОСОБА_1 про існування цієї угоди апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності у цій справі.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці та особистого тлумачення відповідачем норм матеріального і процесуального права.

Крім того, суд першої інстанції врахував практику Верховного Суду, що відобразив в оскаржуваному рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України , суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО Захід» залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

Т.О. Денишенко