АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2021 року

м. Чернівці

справа № 713/463/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач Національний природний парк «Вижницький»

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національного природного парку «Вижницький» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 1 червня 2021 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А.Л.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора Національного природного парку «Вижницький» (далі - НПП «Вижницький») №265-к від 7 грудня 2020 року про накладення дисциплінарного стягнення;

- визнати незаконним та скасувати наказ директора НПП «Вижницький» №5-к від 29 січня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити позивача на роботі майстра з охорони природи Вижницького природоохоронного відділення НПП «Вижницький»;

- стягнути з НПП «Вижницький» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8 лютого 2021 року до дня поновлення на роботі.

Посилався на те, що наказом №6-к від 25 березня 2019 року його було прийнято на роботу до НПП «Вижницький» та наказом №18-к від 29 липня 2019 року він був переведений в даному підприємстві на посаду майстра з охорони природи.

Наказом №265-к від 7 грудня 2020 року до нього було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом №5-к від 29 січня 2021 року позивача було звільнено з 8 лютого 2021 року згідно частини 3 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає вказані накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Наказ №265-к від 7 грудня 2020 року винесений на підставі доповідної записки тимчасово виконуючого обов`язки заступника директора ОСОБА_2 за результатами позапланової Державної екологічної інспекції Карпатського округу. На думку позивача, даною запискою не підтверджується наявність вини, оскільки самовільна порубка дерев, які стали підставою для покладення на нього дисциплінарної відповідальності, була вчинена до його прийняття на роботу.

Наказ №5-к від 29 січня 2021 року є невмотивованим, складеним юридично неправильно. В наказі не правильно зазначено, що підставою звільнення став протокол №1 від 11 січня 2021 року засідання профспілкового комітету НПП «Вижницький». Позивач не був ознайомлений з оспорюваним наказом.

Також позивач зазначає, що він не був ознайомлений з наказом від 30 листопада 2020 року про проведення ревізії, копії акту ревізії йому не вручено. Проведення ревізії на довіреному йому обході без його участі як матеріально відповідальної особи позивач вважає порушенням Інструкції про порядок проведення ревізії лісових обходів від 8 лютого 2010 року.

Згідно акту ревізія була проведена 16 грудня 2020 року, на наступний день 17 грудня 2020 року акт був затверджений директором. Тому саме з цього дня повинен починатися місячний строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З 14 грудня 2020 року по 27 грудня 2020 року позивач був відсутній на роботі у зв`язку з хворобою та перебуванням у відпустці. Оспорюваний наказ виданий 29 січня 2020 року, тобто через 33 дні з дня виявлення проступку.

Позивачу не пропонувалось надати пояснення з приводу виявленого проступку та він дізнався про наявність оспорюваного наказу про звільнення тільки під час підготовки даного позову до суду, коли отримав його копію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 1 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №5-к від 29 січня 2021 року НПП «Вижницький» про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра з охорони природи НПП «Вижницький».

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 майстра з охорони природи НПП «Вижницький».

Стягнуто з НПП «Вижницький» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 265 гривень 56 копійок.

В решті позову відмолено за необґрунтованістю.

Суд виходив з того, що позивач неналежним чином виконував свої обов`язки, а тому наказ від 7 грудня 2020 року №265-к про оголошення догани ОСОБА_1 є законним.

ОСОБА_3 знав про наявність цих лісопорушень, але жодним чином не перевірив документування лісопорушень та не задокументував їх сам у визначений законом спосіб.

Оспорюваний наказ від 29 січня 2021 року, №5-к про звільнення позивача був винесений поза межами строку накладення дисциплінарних стягнень, в ньому не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну працівником шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, а тому він є незаконним та підлягає скасуванню.

Оспорювані накази винесені під час дії карантину, тому позивач не пропустив місячний строк на звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позову.

НПП «Вижницький» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду щодо законності наказу №265-к від 7 грудня 2020 року, які викладені в мотивувальній частині, не узгоджуються між собою та суперечать резолютивній частині рішення.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів про те, що лісопорушення щодо незаконної рубки дерев відбулися за час роботи позивача.

Судом першої інстанції не враховано, що в наказі №265-к від 7 грудня 2020 року не зазначено які службові обов`язки позивачем не було виконано, які правила трудового розпорядку порушено та не вказано результати проведеного позапланово заходу державного контролю щодо дотримання законодавства у сфері охорони природнього навколишнього середовища.

Під час проведення ревізії обходу керівництвом відповідача не дотримано положень Інструкції про порядок проведення ревізій лісових обходів (майстерських дільниць).

НПП «Вижницький» в своїй апеляційній скарзі зазначає, що накази №265-к від 7 грудня 2020 року та №5-к від 29 січня 2021 року є законними та обґрунтованими.

Відповідачем були дотримані строк та порядок застосування дисциплінарних стягнень.

ОСОБА_1 був ознайомлений з наказами №265-к від 7 грудня 2020 року та №5-к від 29 січня 2021 року.

Ревізія обходу №4 на предмет виявлення незаконних рубок була проведена без позивача у зв`язку його відсутністю на робочому місці.

Неодержання від порушника трудової дисципліни письмових пояснень не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу НПП «Вижницький».

Посилався на те, що рішення суду в частині задоволення його позову є законним, ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що відповідач не заперечує, що ним було пропущено строк для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Аргументи апеляційної скарги щодо законності наказів №265-к від 7 грудня 2020 року та №5-к від 29 січня 2021 року є помилковими, оскільки вина позивача у порушенні трудового законодавства відсутня.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

25 березня 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду провідного інженеру з рекреаційного благоустрою в НПП «Вижницький», що підтверджується наказом №6-к від 25 березня 2019 року (а.с.7).

29 липня 2019 року ОСОБА_1 був переведений в НПП «Вижницький» на посаду майстра з охорони природи, що підтверджується наказом №18-к від 29 липня 2019 року (а.с.8).

З Акту №139/03 від 25 листопада 2020 року Державної екологічної інспекції Карпатського округу, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони природнього навколишнього середовища, вбачається, що під час здійснення заходу, тобто 25 листопада 2020 року, було виявлено наступні порушення вимог законодавства:

- в кварталі 7 виділу 10 було виявлено незаконну порубку 3-х сухостійних дерев породи «ясен» та 1-го сироростучоого дерева породи «дуб». Вказана незаконна порубка здійснена в період 2020 року;

- в кварталі 7 виділу 12 було виявлено незаконну порубку 1-го сухостійного дерева породи «ясен» та 1-го сиро ростучого дерева породи «дуб». Вказана незаконна порубка здійснена в період 2019 - 2020 років;

- в кварталі 7 виділу 13 було виявлено незаконну порубку 2-х вітровальних, сухостійних дерев породи «бук», 1-го сироростучого дерева породи «бук»;

- в кварталі 8 виділ 7 виявлено незаконну порубку 2-х вітровальних сухостійних дерев породи «бук», 1-го сироростучого дерева породи «бук»;

- в кварталі 8 виділ 9 виявлено незаконну порубку 3-х сироростучих дерев породи «бук», «дуб»;

- в кварталі 8 виділ 10 виявлено незаконну порубку 1-го сироростучого дерева породи «бук»;

- в кварталі 8 виділ 1 виявлено незаконну порубку 16-ти сироростучого дерев породи «бук» та 6-тисухостійких вітровальних дерев породи «бук», «ялина». Незаконна порубка здійснена в період 2019-2020 років.

- в кварталі 13 виділу 16 було виявлено незаконну порубку 1-го вітровального дерева породи «бук». Вказана незаконна порубка здійснена в період 2019-2020 років;

- в кварталі 13 виділу 16, 23 було виявлено незаконну порубку 5-ти вітровальних, сироростучих дерев породи «бук». Вказана незаконна порубка здійснена в період 2019-2020 років;

- в кварталі 14 виділ 3,6,5 було виявлено незаконну порубку 19-ти вітровальних, сухостійних, сироростучих дерев породи «дуб», «бук». Вказана незаконна порубка здійснена в період 2019-2020 років (а.с.9-16).

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 25 листопада 2020 року вбачається, що він зазначав, що пні від незаконної рубки були виявлені ним у серпні 2019 року, однак акт про вказаний факт не був направлений в правоохоронні органи. Незаконна рубка була здійснена протягом 2016-2018 років (а.с.17-19).

З доповідної записки ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 від 30 листопада 2020 року вбачається, що за його усним розпорядженням 23 листопада 2020 року було здійснено рейд по обходу №4 працівниками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Після рейду вони доповіли, що незаконних порубок не виявлено. 24-25 листопада 2020 року екологічної інспекцією Карпатського округу було виявлено 63 пні на суму 367 000 гривень, що свідчить, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 віднеслись до його розпорядження халатно або хотіли прикрити незаконні порубки (а.с.20-21).

Згідно наказу №265-к від 7 грудня 2020 року ОСОБА_3 оголошено догану у зв`язку з неналежним виконанням своїх службових обов`язків, правил внутрішнього трудового розпорядку та за результатами проведеного Державною екологічною інспекцією Карпатського округу позапланового заходу державного контролю щодо дотримання законодавства у сфері охорони природнього навколишнього середовища (а.с.22).

Наказом НПП «Вижницький» №112-о від 30 листопада 2020 року вирішено провести ревізії лісових обходів (а.с.23).

З Акту проведення ревізії обходу №4 від 16 грудня 2020 року, затвердженого 17 грудня 2020 року, вбачається, що в ході ревізії було встановлено незаконну порубку 130 дерев, чим завдано шкоди на суму 728 949 гривень 50 копійок (а.с.24).

З виписки з протоколу №1 від 11 січня 2021 року організаційного засідання профспілкового комітету НПП «Вижницький», вбачається, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_3 (а.с.28-29).

Наказом від 29 січня 2021 року №5-к ОСОБА_3 було звільнено з 8 лютого 2021 року з посади майстра охорони природи НПП «Вижницький» за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.29).

З довідки про доходи ОСОБА_3 вбачається, що сума доходу позивача за період з грудня 2020 року по січень 2021 року складала 8954 гривень 55 копійок (а.с.44).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 7 грудня 2020 року №6-к про накладення дисциплінарного стягнення

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в позові в частині визнання незаконним та скасування наказу від 7 грудня 2020 року №6-к.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи вказану позовну вимогу прийшов до суперечливих висновків, які не узгоджуються між собою, та належним чином не встановив чи були порушені права позивача в результаті винесення оспорюваного наказу.

Переглядаючи судове рішення у вказаній частині суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 22 липня 2020 року у справі №554/9493/17.

Наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків, а також чи було невиконання чи неналежне виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків винним.

Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування наказу директора НПП «Вижницький» №5-к від 29 січня 2021 року про звільнення та поновлення позивача на роботі

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо незаконності наказу директора НПП «Вижницький» №5-к від 29 січня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 та наявності підстав для поновлення позивача на роботі.

Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

При звільненні працівника роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного стягнення та в який час.

Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у постанові 21 липня 2021 року у справі №303/5205/18.

В наказі про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний навести конкретні факти порушень, не обмежуючись загальним посиланням на порушення трудових обов`язків з боку працівника.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 8 серпня 2018 року у справі №172/1113/16-ц.

З наказу виконуючого обов`язки директора НПП «Вижницький» від 29 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Однак, вказаний наказ не містить конкретних фактів допущеного ОСОБА_3 невиконання обов`язків, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного стягнення та в який час. Отже, вказаний наказ не відповідає вимогам трудового законодавства та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Акт проведення ревізії №4 Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький» був складений 16 грудня 2020 року та затверджений виконуючим обов`язки директора НПП «Вижницький» 17 грудня 2020 року (а.с.24).

З табелю робочого часу вбачається, що з 17 по 27 грудня 2020 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а.с.26).

Отже, з 27 грудня 2020 року розпочався місячний строк на застосування до працівника дисциплінарного стягнення. Вказаний строк завершився 27 січня 2020 року.

Наказ про звільнення ОСОБА_1 був виданий 29 січня 2021 року, тобто з пропуском строку, визначеного частиною 1 статті 148 КЗпП України.

Аргумент апеляційної скарги НПП «Вижницький» про те, що вирішуючи питання про дотримання строку, визначеного частиною 1 статті 148 КЗпП України, слід врахувати наявність святкових днів у січні є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Згідно частини 2 статті 253 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на те, що звільнення позивача було незаконним, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, N 100.

Помилковим є аргумент НПП «Вижницький» про те, що підставою для відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є той факт, що за період з 26 лютого 2021 року по 13 травня 2021 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата ПП «Фараон».

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.

Законодавство про працю не містить визначення ані вимушеного прогулу, ані оплати за весь час вимушеного прогулу, проте ці терміни неодноразово вживаються у КЗпП України.

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Склад трудового майнового правопорушення утворюють його елементи, що одночасно є умовами матеріальної відповідальності роботодавця, а саме: неналежне виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків (протиправні дії або бездіяльність); наявність майнової шкоди у вигляді втраченої працівником заробітної плати; причинний зв`язок між неналежним виконанням роботодавцем трудових обов`язків і заподіяною шкодою; вина роботодавця.

Для притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності необхідні усі чотири вищезазначені умови.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 541/1700/17.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Такий правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 1 березня 2018 року у справі №818/149/17.

З огляду на вказане аргумент НПП «Вижницький» про те, що підставою для відмову в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є той факт, що за період з 26 лютого 2021 року по 13 травня 2021 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата ПП «Фараон» є помилковим.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено в частині відмови в позові про визнання незаконним та скасування наказу директора Національного природного парку «Вижницький» №265к від 7 грудня 2020 року про накладення дисциплінарного стягнення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

В решті рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд приходить до висновку про задоволення позову.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року, № 1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2270 гривень.

Згідно пункту 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовними вимогами про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що є двома вимогами немайнового характеру та однією вимогою майнового характеру.

ОСОБА_1 звільнений за подання до суду позовної заяви в частині оскарження наказу про звільнення та поновлення на роботі.

За подання до суду позовної заяви в частині оскарження наказу про звільнення та поновлення на роботі Законом визначено сплату судового збору в сумі 908 гривень.

За подання до суду позовної заяви в частині оскарження наказу про накладення дисциплінарного стягнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 був зобов`язаний сплатити судовий збір в сумі 1816 гривень.

З квитанції №19 від 9 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 908 гривень, тобто в меншому розмірі ніж це передбачено Законом України «Про судовий збір» (а.с.2).

З квитанції №83 від 26 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1362 гривні.

Отже, з НПП «Вижницький» слід стягнути судовий збір в дохід держави, який ОСОБА_1 не був сплачений за подання до суду позовної заяви в сумі 908 гривень та судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині поновлення на роботі в сумі 908 гривень, за який позивач був звільнений, а всього кошти в сумі 1816 гривень.

Також з Національного природного парку «Вижницький» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2270 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного природного парку «Вижницький» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 1 червня 2021 року в частині відмови в позові про визнання незаконним та скасування наказу директора Національного природного парку «Вижницький» №265-к від 7 грудня 2020 року про накладення дисциплінарного стягнення скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Національного природного парку «Вижницький» про визнання незаконним та скасування наказу директора Національного природного парку «Вижницький» №265-к від 7 грудня 2020 року про накладення дисциплінарного стягнення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Національного природного парку «Вижницький» №265-к від 7 грудня 2020 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В решті рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Національного природного парку «Вижницький» судовий збір в сумі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень в дохід держави.

Стягнути з Національного природного парку «Вижницький» на користь ОСОБА_1 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 6 вересня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк