Номер провадження: 22-ц/813/2770/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С. О.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головного управління ДМС в Одеській області, про встановлення факту народження особи, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Заявник громадянин республіки Білорусь ОСОБА_1 звернувся із заявою до Малиновського районного суду м. Одеси, за участю заінтересованої особи: Головного управління ДМС в Одеській області, про встановлення факту народження його діда в м. Котовськ Одеської області, посилаючись на такі обставини.

Заявник, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до статті 8 Закону України «Про громадянство України», звернувся до Київської районної міграційної служби в Одеській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, на підставі того, що його дідусь, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області.

За результатом цього звернення було отримано відповідь про те, що неможливо отримати громадянство України з тих підстав, що достовірно не встановлено місце проживання його діда, так як в свідоцтві про народження відсутня графа «місце народження». Заявнику було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою для встановлення факту народження.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2020 року вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м. Котовськ Одеської області УРСР.

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подав представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення, прийнятого з порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що на підтвердження обставин, зазначених в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення заявник надав свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_2 , 1949 р.н. та ОСОБА_3 , 1955 р.н., серії НОМЕР_1 від 02.11.1974 року. Однак офіційного перекладу вказаного документу заявником надано не було, тож немає можливості чітко визначити яким органом державної влади видане свідоцтво про народження, або будь-який інший документ, підтверджуючий особу на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому можна було б достовірно побачити місце народження.

Також у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 02.11.1949 року наданого заявником в якості доказу, не зазначено по-батькові особи, щодо якої був складений витяг, а також немає відомостей стосовно місця проживання громадянина ОСОБА_2 1949 року народження.

Апелянт вказує, що без встановлення особи та статусу заявника неможливо здійснити розгляд питання щодо набуття ним громадянства України та унеможливлюється встановлення факту постійного проживання на законних підставах на території України.

ГУ ДМС України в Одеській області зазначає, що встановлення факту проживання на 1991 рік не стосується особистих прав заявника та ніяк не впливає на них.

Також апелянт наголошує на тому, що у вказаній справі наявний спір про право.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2020 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

15.02.2021 року апелянтом подано заяву якою усунуто недоліки зазначені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 18.01.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року провадження у вказаній справі було відкрито.

Ухвалою від 23 лютого 2021 року цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головного управління ДМС в Одеській області, про встановлення факту народження особи було призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 2, 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст 293 ЦПК України).

Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, зокрема встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до статті 8 Закону України «Про громадянство України», звернувся до Київської районної міграційної служби в Одеській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, на підставі того, що його дідусь, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області.

За результатом цього звернення було отримано відповідь про те, що неможливо отримати громадянство України з тих підстав, що достовірно не встановлено місце проживання його діда, так як в свідоцтві про народження відсутня графа «місце народження». Заявнику було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою для встановлення факту народження.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 04 січня 1996 року, серії НОМЕР_2 , батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_5 .

Зміна прізвища матері заявника з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23 липня 1994 року № НОМЕР_3 .

У відповідності до свідоцтва про народження матері - ОСОБА_8 від ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_4 , вказані: батько - ОСОБА_2 , мати ОСОБА_9 .

Отже, враховуючи вищезазначені обставини слід дійти висновку, що ступінь спорідненості між заявником та ОСОБА_2 є рідні онук - дід.

Факт народження діда заявника на території України, а саме в м. Котовськ Одеської області підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02.11.1974 року, серії НОМЕР_5 , де в графі «місце народження» вказано м. Котовськ, витягом №0 від 13 листопада 2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

За змістом ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Встановлення факту народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області Української Соціалістичної Радянської Республіки є підставою для оформлення належності до громадянства України заявника.

За правилом п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 6 Закону визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Таким чином, заявник має бажання отримати паспорт громадянина України, у зв`язку з чим просить суд встановити факт народження його діда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області Української Соціалістичної Радянської Республіки.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Про внесення змін до Указу Президента України від 27 березня 2001 року N 215, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 40 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, один із батьків якої постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час його постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і яка є особою без громадянства або іноземцем (частина друга статті 8 Закону), один із батьків дитини або опікун чи піклувальник подає документи, передбачені підпунктами "а" - "г" пункту 39 цього Порядку, а також: а) копію свідоцтва про народження дитини або інші документи, що засвідчують родинні стосунки дитини з&nbsp;тим із батьків, який постійно проживав на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документ, що підтверджує факт постійного проживання одного із батьків дитини на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (наразі чинний) вказується, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.).

Пунктами 25,27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого "Питання організації виконання Закону України " Указом Президента України від 27 березня 2001 року, визначено, що один із документів, який подається особою для набуття громадянства України, є документ, що підтверджує факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України або документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України.

Встановлення факту народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області Української Соціалістичної Радянської Республіки, заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дідом заявника, на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області, Української Соціалістичної Радянської Республіки, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про захист прав заявника, що без встановлення факту народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник не зможе отримати паспорт громадянина України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про те, що даний факт не підлягає встановленню в судовому порядку, оскільки законом передбачений інший порядок оформлення набуття громадянства, а розгляд справи судом є перебиранням на себе функцій іншого органу, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з викладених вище підстав.

При цьому колегія суддів звертає увагу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, що предметом розгляду є встановлення факту народження діда заявника на території УРСР, а не встановлення факту набуття заявником громадянства України, як помилково вважає заінтересована особа.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головного управління ДМС в Одеській області, про встановлення факту народження особи - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.09.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С. О. Погорєлова