РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 571/1740/19

Провадження № 22-ц/4815/760/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року у складі судді Комзюк А. Ф., ухвалене в м. смт. Рокитне Рівненської області о 10 годині 46 хвилини, повний текст рішення складено 15 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 29 вересня 2016 року в м. Києві по вул. Механізаторів,1, автомобілем марки «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «TRAILOR SYY3», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований компанією позивача автомобіль марки «TOYOTA SEQUOIA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ДТП визнано страховим випадком, з настанням якого виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобіля, було складено звіт №0306 від 07 жовтня 2016 року, відповідно до якого матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «TOYOTA SEQUOIA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 42 577,64 гривень, а вартість відновлюваного ремонту даного автомобіля складає 64 604,84 гривень. На підставі рахунку СМУ00022983 від 30 вересня 2016 року, відповідно до страхового акту №144592 від 04 жовтня 2016 року, було сплачено страхове відшкодування у розмірі 55 470,72 грн.. Посилаючись на норми статей 993, 1166, 1187 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», просило суд стягнути із відповідача страхове відшкодування за завдану шкоду в розмірі 55 470 гривень 72 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 гривень.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» шкоду у розмірі 55 470 гривень 72 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 гривня 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.. 1191 ЦК України, яка визначає право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом та обґрунтоване тим, що позивач перерахував на рахунок ТОВ «Саміт моторз Україна», яке виконало роботи по ремонту застрахованого автомобіля, котрий зазнав пошкоджень внаслідок винних дій відповідача, страхове відшкодування в сумі 55 470,72 грн., що підтверджується відповідним платіжним документом. При задоволенні позову судом також взято до уваги, що позивач повністю визнав позовні вимоги.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі визнає факт заподіяння ДТП (страхового випадку), однак зазначає, що місцевим судом не було з`ясовано, що 30.08.2016 року ОСОБА_1 та СК «Княжа» було укладено Договір АЕ-9785477 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (шкода майну третіх осіб), зі строком дії до 30.09.2017 року. З огляду на це вважає неправомірною позицію як позивача, і суду про застосування ч. 1 ст. 993 ЦК України, котра передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Покликається на положення ст. 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та доводи ть, щот що страхового відшкодування згідно Договору АЕ-9785477 від 30.09.2016 року ОСОБА_1 було достатньо, а тому позивач був зобов`язаний звернутися з цією вимогою до страховика, а не до ОСОБА_1 .. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, а також стягнути на свою користь понесені судові витрати.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року о 08.20 год. в м.Києві на вул. Механізаторів, 1, ОСОБА_1 припаркував автомобіль марки «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «TRAILOR SYY3», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,не вжив всіх заходів для самовільного руху автомобіля, не поставив на ручне гальмо, внаслідок чого автомобіль зіткнувся із припаркованим автомобілем марки «TOYOTA SEQUOIA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 ,, який знаходися позаду, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 15.12 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Солом`янського районого суду м.Києва у справі № 760/17106/16-п від 16.11.2016, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень. Постанова набрала законної сили 28.11.2016 (а.с. 53).

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановлений постановою суду від 16 листопада 2016 року факт ДТП, внаслідок якої транспортний засіб «TOYOTA SEQUOIA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження та вина водія транспортного засобу «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «TRAILOR SYY3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

26 січня 2016 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ТОВ «Правіо інвест» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №770524400.16, яким забезпечено транспортний засіб марки «TOYOTA SEQUOIA» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 44-50).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

29 вересня 2018 року ТОВ «Правіо-Інвест» заявою про настання події повідомило ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про дорожньо-транспортну пригоду з участю застрахованого транспортного засобу «TOYOTA SEQUOIA» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.52).

Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта, який складається страховиком.

На підставі страхового акта №144592 від 04.10.2016 ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на рахунок ТОВ «Саміт моторз Україна», яке виконало роботи по ремонту застрахованого автомобіля, перерахувало страхове відшкодування в сумі 55 470,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7292 від 07.10.2016 (а.с.72,73).

Згідно з ч.1 ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на наведене, вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу шкоди, виплаченої ним як відшкодування по ремонту застрахованого автомобіля в сумі 55 470,72 грн., апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Покликання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не з`ясовано та не дано належної оцінки Договору АЕ-9785477 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (шкода майну третіх осіб), укладеному між ОСОБА_1 та СК «Княжа» 30.08.2016 року, то суд зазначає наступне.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем в суді першої інстанції було заявлено про існування зазначеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається із копії Договору АЕ-9785477 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (шкода майну третіх осіб), яка долучена апелянтом до апеляційної скарги, він був укладений між ОСОБА_1 та СК «Княжа» 30 вересня 2016 року. Зважаючи на те, що ДТП з вини ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортний засіб «TOYOTA SEQUOIA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , зазнав механічних ушкоджень, сталася 29 вересня 2016 року, тобто до укладення Договору, його дія не поширюється на зазначений страховий випадок.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач визнав позовні вимоги та погодився відшкодувати завдану відповідачу шкоду, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 09 березня 2021 року.

Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. С. Шимків