МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/812/1661/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Рум?янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду, за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви вказував, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року були задоволені вимоги ОСОБА_5 по справі за позовом до нього про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 червня 2019 року рішення першої інстанції було залишене без змін. Постановою Верховного суду України від 20 січня 2020року, також рішення було залишено без змін.

Після постановлення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, а саме 04 березня 2021 року, ОСОБА_1 дізнався про обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути йому відомі під час розгляду цієї справи, тому що відповідно до ст. 1255ЦК України існує таємниця заповіту. Про існування заповіту на його ім`я йому повідомила приватний нотаріус Філіпенко Валентина Василівна. До неї його направив нотаріус з державної нотаріальної контори № 2 м. Миколаєва, якому з реєстру спадкових справ стало відомо, що у приватного нотаріуса Філіпенко В.В. відкрита спадкова справа за заявою когось з спадкоємців.

01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Філіпенко В.В., яка дала йому витяг з реєстру про те, що в наявності є заповіт на його ім`я, зроблений його батьком у приватного нотаріуса Юрлової Тетяни Григорівни.

02 березня 2021 він звернувся до приватного нотаріуса Юрлової Т.Г. з приводу заповіту його батька ОСОБА_6 , яка 04 березня 2021 видала йому дублікат заповіту.

Відповідно до заповіту, який був складений ОСОБА_6 , останній заповідав спірну квартиру АДРЕСА_1 , своєму сину ОСОБА_1 . Про наявність заповіту стало відомо 04.03.2021 року. Мешкаючи разом зі спадкоємцем, він фактично прийняв спадщину в день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також вказує, що про заповіт на його ім`я було відомо його матері ОСОБА_7 , проте вона не повідомила про заповіт батька.

Посилається, що позовна заява була подана ОСОБА_8 в 2012 році з пропуском строку на прийняття спадщини, як після батька так і після матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а він як спадкоємець першої черги прийняв спадщину в день її смерті. ОСОБА_8 не просила суд про подовження строку на прийняття спадщини, а просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на всю квартиру, не маючи на це права тому, що строк на прийняття спадщини в шість місяців сплинув на час звернення до суду, а до нотаріуса ОСОБА_9 вона зовсім не зверталася і не отримувала відмову в оформлені спадщини як після смерті батька, так і після смерті матері. Постанову про відмову у видачі свідоцтва про спадщину позивачка не надала.

Також вказує, що судом не визнано його право на спадкування як особи, яка перебувала на утриманні спадкоємців, та інваліда другої групи, тобто на обов`язкову частку в спадковому майні за ст.1241 ЦК України.

Постановою від 29 вересня 2012 р. по цивільній справі №6-85цс12, Верховний Суд висловив обов`язковий для всіх судів висновок наступного змісту : «За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Прийнявши спадщину після смерті батьків, він від неї не відмовлявся в передбачений законом шестимісячний строк. Така відмова відсутня.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Такої заяви ОСОБА_5 не подавала до нотаріуса. В справі відсутні будь які дані про це.

Відповідно до ч. З ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_8 не подавала заяви до Ленінського райсуду м. Миколаєва про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Така заява в Ленінському суді м. Миколаєва відсутня, як і рішення по цій справі.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. З ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У ОСОБА_5 були відсутні перешкоди для подання заяви. Вона не проживала разом з спадкодавцями і судом не визнані поважними причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду лише в липні 2012 року, тобто через 10 місяців після спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини. Позивачці потрібно було довести належними та допустимими доказами існування об`єктивних перешкод вчинення дій по прийняттю спадщини протягом усього періоду пропуску строку і їх поважність.

Існування таких обставин суду не надано, а тому позов є недоведеним і задоволенню не підлягає.

Прийняття спадщини пов`язане з обов`язком спадкоємця вчинити дії, передбачені законом, чого в конкретній ситуації протягом значного часу, з поважних причин не відбулося

Тому ОСОБА_1 вважає, що вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про наявність у нього гарантованого законодавством права власності на спадщину за заповітом після смерті батька та за законом після смерті матері, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Зазначені обставини не були і не могли бути йому відомі, оскільки про заповіт батька стало відомо лише 04 березня 2021 року. Спадщину після смерті матері він прийняв в день її смерті, так як проживав разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 .

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. У ОСОБА_7 відсутні будь які правовстановлюючі документи на спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив задовольнити заяву, та скасувати рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, встановлення права власності на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з нововиявленими обставинами, а також, визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, а також на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просив скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалою суду від 22.04.2021 р. відмовлено в задоволенні заяви про скасування рішення за нововиявленими обставинами з посиланням на пропуск строку, визначений в пункті 1 частини 2 статті 423 ЦПК. Вважає, що це є порушенням права за справедливий суд.

На час смерті батька він був зареєстрований та проживав разом з ним, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. При наявності заповіту, він повинен був отримати у спадщину 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Більш того, на момент смерті матері, ОСОБА_7 , разом з нею був зареєстрований лише ОСОБА_1 , а ОСОБА_5 пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і такої вимоги перед судом не ставила.

Окрім того, в матеріалах справи взагалі відсутня визначена законом відмова нотаріуса у вчинені нотаріальної дії чи роз`яснення нотаріуса, що дає підстави взагалі для відмови в позові.

Таким чином рішення суду ухвалене з численними порушеннями законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні обставини для справи обставини, що не були встановлені судом та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. З статті 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Підставою для залишення судом першої інстанції заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без розгляду зазначено те, що він пропустив визначений в положеннях статті 424 ЦПК України строк.

Згідно п. 1 частини 1 статті 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 частини 2 статті 423 ЦПК України - протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Європейською конвенцією з прав людини та основоположних свобод визначений фундаментальний принцип цивільного судочинства - юридичної визначеності.

Втім в даному випадку є необхідність виправлення грубих судових помилок, допущених при їх постановлений, що виправдовує втручання в принцип юридичної визначеності з розумним ступенем пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями, зокрема дотримання принципу верховенства права.

Також ОСОБА_1 зазначає, що КМУ прийняв постанову від 09 грудня 2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -І9, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з цією постановою, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -І9 з 19 грудня 2020 р. на території України посилено карантинні обмеження. Саме в період з того, як він дізнався про наявність заповіту на його ім`я й до того моменту, як була подана заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в м. Миколаєві діяли суворі карантинні обмеження, було обмеження в праві користуватись громадським транспортом та інші обмеження, які фізично перешкоджали йому звернутись в передбачений 30-денний строк із зазначено заявою.

Тому просить поновити строк на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у зв`язку з тим, що ним пропущений строк звернення лише на 10 днів з підстав того, що в зазначений час діяли суворі карантинні обмеження, які перешкоджали йому вчасно звернутись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обмеженнями, а також через те, що оскаржуваним рішенням суду грубо порушено його право на спадщину, при постановлені рішення допущені грубі помилки, які призвели до порушення його права на спадщину.

ОСОБА_3 через свого представника направила суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін. Посилається, що про складання заповіту ОСОБА_1 було відомо з дня його складання, що він приймав участь у розгляді справи та визнав її позов. Підстави, через які ОСОБА_1 пропустив строк для звернення до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, є неповажними.

Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_5 після ухвалення рішення змінила прізвище на ОСОБА_10 ( а. с. 44т.2).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 не визнала доводи апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Порядок перегляду рішень, постанов або ухвал за нововиявленими або виключними обставинами регламентується гл. 3 розділу V Цивільного-процесуального кодексу України.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_6 , про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду, суд виходив з того, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Заявник, як на підставу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, посилається на наявність заповіту його батька ОСОБА_6 , складеного на його користь 19 квітня 2000 року та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 803, про який йому стало відомо лише 04 березня 2021 року. Інші доводи заяви містять переоцінку доказів, тлумачення норм права, тощо.

Заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом до суду подана особисто заявником лише 16 квітня 2021 року.

Відповідно до положень статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 423 цього кодексу учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Останній день для звернення заявника з відповідною заявою до суду сплинув 06 квітня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Однак, клопотання про поновлення строку від боржника не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки заявник пропустив строк звернення до суду, суд дійшов висновку, що заяву про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.03.2013 у зв`язку з нововиявленими обставинами слід залишити без розгляду.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Суд правильно встановив, що рішення суду, яке ОСОБА_1 просить переглянути за нововиявленими обставинами, було ухвалене Ленінським районним судом м. Миколаєва 27 березня 2013 року.

З апеляційною скаргою на дане рішення ОСОБА_1 звернувся тільки в червні 2019р. Однак, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019р. було відмовлено у відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Постановою Верховного суду України від 19 грудня 2019 року ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019р. залишено без змін.

Таким чином, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року набрало законної сили в квітні 2013 року.

З заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся 16 квітня 2021 року, тобто через 8 років після набрання ним законної сили.

Як на підставу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, посилається на наявність заповіту його батька ОСОБА_6 , складеного на його користь 19 квітня 2000 року та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 803, про який йому стало відомо лише 04 березня 2021 року.

Інші доводи заяви ОСОБА_1 зводяться до незгоди з прийнятим судом рішенням через неповне на його думку з`ясування судом обставин справи, неправильну оцінку наданим доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права при дослідженні доказів та прийнятті рішення у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 1 частини 1 ст. 424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно п.6 ч.3 ст. 426 ЦПК України до заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими обставинами, у разі пропуску строку на подання заяви додається клопотання про його поновлення.

Проте, згідно частин 2 та 3 ст. 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана, зокрема, з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. При цьому строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без розгляду, суд виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив визначений пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України тридцяти денний строк з дня, коли він дізналася про існування обставин, що на його думку є підставою для перегляду судового рішення та не подав заяву про поновлення цього строку.

Однак, постановляючи зазначену ухвалу, суд не врахував, що оскільки з дня набрання законної сили рішенням суду пройшло більше 3 років ці строки відповідно до положень ч.3 ст. 424 ЦПК України не можуть бути поновлені не зважаючи навіть на наявність поважних причин.

З урахуванням викладеного, суду слід було не залишати заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без розгляду, а відмовити у відкритті провадження за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у зв`язку зі спливом трирічного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили, який є присічним та не може бути поновлений судом.

При цьому колегія суддів також враховує, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Як встановлено апеляційним судом в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019р. та касаційним судом в постанові від 19 грудня 2019р. ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, неодноразово отримував судові повістки, брав участь у судових засіданнях (а.с. 70, 72, 75, 90 т.1), у судовому засіданні 19 лютого 2013 року визнавав позов, про що засвідчено в журналі судового засідання та звукозаписом судового засідання (а.с.55, 90 т.1).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів враховує також те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Враховуючи наведене, а також положення ч.4.ст. 367 ЦПК України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суду вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги, скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 16 вересня 2021 року