РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кремінна

02 вересня 2021 року Справа № 414/355/21 Провадження № 2/414/204/2021

Кремінський районний суд Луганської області у складі головуючого

судді Акулова Є.М.

секретаря с/з Дегтяренко Т.В.

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Якимовича О.В

представника відповідача адвоката Фільченковой А.Г

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду за адресою площа Красна 5

м. Кремінна, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Якимович О.В до Фермерского господарства "РИСК" про витребування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування зазначила, що вона, - ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки, сільськогосподарського призначення № НОМЕР_1 , площею 5,9752 га, кадастровий номер :11:002:0029, яка знаходиться на території Невської сільської ради, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЛГ № 147269. В 2015 році нею був укладений договір оренди землі з Фермерським господарством РИСК» на 5 (п`ять) років. У 2020 році вона звернулась до Фермерського господарства «РИСК» задля написання письмового повідомлення про свій намір не поновлювати цей договір на новий строк, проте їй було повідомлено та вручено інший договір оренди земельної ділянки, серія та номер б/н, від 01.01.2015 року, в якому зазначено що договір укладено на 10 (десять) років з дня його реєстрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що державним реєстратором Кремінського районного управління юстиції Луганської області Голуб О. С. зареєстровано договір оренди землі, серія та номер б/н, від 01.01.2015 року, між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «РИСК». Проте, договір оренди земельної ділянки, серія та номер б/н, від 01.01.2015 року, вона не укладала та не підписувала. З посиланням на приписи ст. 202,203,207, 215 ЦК України щодо недійсності правочинів за відсутності її волевиявлення, ст. 317,391 ЦК України щодо правомочій власника та можливість вимагання усунення перешкод у здійснені ним цих прав, також ст. 4-6,11,14-15,17,19 Закону України «Про оренду землі» щодо істотних умов договорів оренди, однією з яких є погоджений сторонами строк оренди, а також ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила суд скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, витребувати у ФГ її земельну ділянку з незаконного володіння та стягнути на її користь судові витрати, - 908,00 грн сплаченого судового збору та 3 тис. грн. витрат на правову допомогу.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

При одночасному допиті, як свідок, вказала, що восени 2015 року до неї до дому приїхав ОСОБА_2 , - син голови фермерського господарства «РИСК» і за двором вона підписала договір оренди, строком на п`ять років. На руки примірник договору вона не отримала і не вимагала цього, бо довіряла, а пізніше, в конторі, отримала примірник із строком в десять років та впевнилася, що в договорі стоїть не її підпис. В 2020 році за поверненням земельної ділянки зверталася усно і отримала усно відмову від голови ФГ з посиланням, що строк дії договору ще не сплив. Вважає, що її чоловік підписав договір за неї, а його обманом заставили його підписати зі збільшеним строком оренди. Доказів такої поведінки працівників ФГ у неї немає. Підтвердила, що від односельців їй не відомо, щоб хтось із них уклав договір строком на п`ять років. Примірника такого договору вона не має та не отримувала. Вказала, що за спірним договором регулярно отримувала орендну плату, яку безпосередньо отримував її чоловік, ставив в документах підпис від її імені, позаяк діяв в інтересах сім`ї. Також визнала аналогічний спосіб отримання орендної плати і в 2021 році, а саме 11 серпня поточного року.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення. У відзиві посилався на неможливість взагалі укладення договору оренди на п`ять років, з огляду на вимоги Закону України «Про оренду землі» щодо встановлення мінімального семирічного строку такої оренди. Надав докази, що в господарстві, інтереси якого вона представляє, усі договори укладено на десятирічний термін і жодного на п`ятирічний. На підтвердження укладення договору надала висновок почеркознавчої експертизи, проведеної за ініціативи голови Фермерського господарства, щодо підписання спірного договору від імені позивачки ОСОБА_1 саме її чоловіком, - ОСОБА_3 . Просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та розподілити судові витрати. Також надала розрахунок понесених судових витрат, які складаються із витрат на проведення експертизи (9тис.грн) та правової допомоги, загалом в сумі 19 тис. грн.

Допитаний при одночасному допиті свідок ОСОБА_3 , - чоловік позивачки, зазначив, що йому відомо, що в вересні 2014 року ОСОБА_2 , - син голови фермерського господарства, приїздив до них під двір, де укладався спірний договір оренди. Потім, його, як працівника ФГ, запросили відлучитися від роботи і з метою усунення виправлень в договорах, перепідписати їх, що ним і було зроблено за себе і за дружину, без ознайомлення з їх змістом, позаяк довіряв господарникам. Він це визнає. Не пам`ятає, чи розповідав він про це дружині чи ні. Орендну плату за договорами отримував особисто він, ставив підписи в документах, діяв в інтересах сім`ї. Йому не відомо, щоб хтось із односельців уклав п`ятирічний договір оренди, примірника такого договору він такоє немає.

Допитаний при одночасному допиті свідок ОСОБА_2 , -заступник директора ФГ «РИСК» пояснив, що він особисто займався укладенням та переукладенням договорів оренди в господарстві в 14-15 роках. Вказав, що примірники договорів на сім`ю було надано ОСОБА_3 , який через деякий час повернув їх з підписами і без зауважень та застережень. Передача підписаних договорів, усіх трьох примірників, була здійснена ним в гаражі, на наряді. До нього ніхто із сім`ї позивачки не звертався за поверненням земельної ділянки. Геть усі договори в господарстві укладено з орендодавцями на десятирічний термін. Про який договір йде мова, де зазначено п`ятирічний термін його дії, йому не відомо.

Допитаний при одночасному допиті свідок ОСОБА_4 , - директор ФГ «РИСК» з 1992 року, пояснив, що усі договори в ФГ укладено лише на десять років, в тому числі із позивачкою. З чоловіком позивачки, - ОСОБА_5 , який був працівником фермерського господарства, стався конфлікт на грунті того, що він наполягав починати обробку землі лише з його ділянок та особистого городу. До нього він (руденко ОСОБА_6 ) усно звертався за поверненням землі, проте він відповів, що термін договору ще не сплив і після спливу все обов`язково вирішиться.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки, сільськогосподарського призначення № НОМЕР_1 , площею 5,9752 га, кадастровий номер :11:002:0029, яка знаходиться на території Невської сільської ради, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЛГ № 147269 (ас 9-10,18т1).

Згідно договору оренди земельної ділянки, серія та номер б/н, від 01.01.2015 року,між ОСОБА_1 та ФГ`РИСК» договір укладено на 10 (десять) років з дня його реєстрації? земельну ділянку передано по акту орендарю (ас11-16т1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Кремінського районного управління юстиції Луганської області Голуб О. С. 10.02.2015 року зареєстровано договір оренди землі, серія та номер б/н, від 01.01.2015 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «РИСК» , термін оренди 10 років (ас 17т1).

У 2020 році ОСОБА_1 усно звернулась до Фермерського господарства «РИСК» про свій намір не поновлювати цей договір на новий строк, проте їй було повідомлено, що термін дії договору ще не сплив, що підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,- директора ФГ.

Сторонами визнано, що спірний договір оренди земельної ділянки, серія та номер б/н, від 01.01.2015 року, підписав чоловік позивачки, - ОСОБА_3 , що збігається із висновком почеркознавчої експертизи, проведеної після порушення цивільної справи в суді за ініціативи голови фермерського господарства (а.с.82-94т1), вартість експертизи становить 09 тис.грн і сплачено ( ас 79т1).

ФГ «РИСК» надано докази того, що усі договори оренди господарством укладено на десятирічний термін ( ас 124-285т1).

Вирішуючи справу по суті, суд бере до уваги напступні законодавчі приписи.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ч.1 та ч. 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частина 3 ст. 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною, застосуванням інших передбачених законом способів.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені приписи Законодавства суд дійшов переконання, що хоча позичка й не ставила особистого підпису в договорі оренди, і за неї це зробив її чоловік, проте останній, діяв в інтересах сім`ї, що випливає із встановлених судом обставин щодо підписання її чоловіком від її імені й інших документі, зокрема на отримання орендної плати за цим договором.Жодного разу ці дії її чоловіка позивачкою не оскаржувалися.

Напроти, позивачка не надала примірника договору з п`ятирічним терміном дії, або іншого переконливого доказу (окрім особистих пояснень) щодо існування такого взагалі, або будь у кого іншого орендодавця ФГ (односельця), або доказів маніпуляції зі строками в договорах, обману зі сторони адміністрації ФГ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 року по справі №6-55цс15,від 23 листопада 2016 року (№ 6-2540цс16) та 6 вересня 2017 року (№6-2539цс16).

Вирішуючи справу по суті, суд бере до уваги також те, що відповідно до п.8 вищезазначених договорів, а також, що відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Позивачкою всупереч приписам наведеного Законодавства не надано доказів звернення до орендаря з письмовою заявою щодо не продовження строку дії договору, таких доказів, як неіснуючих взагалі, не надано й відповідачем.

А з урахуванням відсутності в господарстві договорів з п`ятирічним строком оренди, суд ставить під сумнів правдивість пояснень позивачки в цій частині.

Суд бере до уваги що, відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла на момент укладання спірного договору оренди землі між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9, ч4 ст 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла на момент укладання спірного договору оренди землі між ОСОБА_1 та ФГ «РИСК», встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, вимоги позивачки не підлягають задоволенню за недоведеністю.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Суд бере до уваги правовий висновок, викладений 16 грудня 2020 року, справа №824/647/19-а, адміністративне провадження №К/9901/31359/20, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, головуючого - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач), згідно якого:

32. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

33. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 137 КАС України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 КАС України). Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (частина перша статті 46 КАС України).

34. Таким чином КАС України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

35. Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою Товариства до звернення до суду з позовом, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування Товариству витрат на підготовку експертного висновку.

36. На користь такого висновку також свідчать норми частини восьмої статті 104 КАС України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

37. Дослідження експертом правопорушень зафіксованих в акті перевірки, які покладені в основу прийняття спірних актів індивідуальної дії, зазначення експертом про те, що висновок підготовлено для подання до суду, як і надання судом оцінки цьому висновку, не доводять того, що понесені Товариством витрати були необхідними (неминучими).

З урахуванням наведеного, оскільки витрати сторони на проведення почеркознавчої експертизи від 22.03.2021 року №15008 були понесені за ініціативою Голови ФГ (ас82-95т1) хоча й в межах порушеної цивільної справи для подання до суду ( ас20т1), проте не за ініціативою суду, і як встановлено судом та підтверджено фактичними обставинами справи такі витрати не були необхідними та неминучими, позаяк визнано учасниками, що саме чоловік позивачки підписав спірний договір за неї, витрати за проведення експертизи не можуть покладатися на сторону, яка програла справу і якій відмовлено в задоволенні позову.

Таким чином, з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню лише витрати на правову допомогу, які є обґрунтованими, спів мірними та підтвердженими належними та допустимими доказами (ас76-78т1,1-4т2).

Керуючись ст. 317,387,391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.19 Закону України «Про оренду землі», ст. , ст. 76-81, 141,264-265, ч6ст259,354-355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Відмовити за недоведеністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Якимович О.В до Фермерского госодарства "РИСК" про витребування земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ін.н НОМЕР_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 , на користь Фермерского господарства "РИСК", адреса місцезнаходження 92917, Луганська область Сватівський район, с. Невське, вул. Яроцького, буд.21, код ЄДОРОУ 13411093, р/р НОМЕР_3 в філії ЛОУТ АТ"Ощадбанк", МФО 304665, 10 тис. грн (десять тисяч грн 00 коп) судових витрат у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є.М. Акулов