Справа № 126/2351/20
Провадження № 22-ц/801/1781/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Ковальчука О.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 року, ухвалене суддею Рудь О.Г.

в справі №126/2351/20

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалось на те, що 19.07.2010 з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала анкету- заяву б/н, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.2.3 та 2.1.2.4 договору, якими визначено, що відповідач при укладенні цього договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Разом з тим, свої зобов`язання відповідач не виконала, у зв`язку з цим станом на 31.08.2020 має заборгованість у розмірі 25 901,61 грн, яка складається з наступного: 20398,68 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5502,93 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Банк вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_1 , а тому просив стягнути з останньої на свою користь 25901, 61 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

09 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 року винесеним з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги апелянт стверджує про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, проте суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, а тому помилково відмовив у задоволенні позову.

Стверджує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 05 серпня 2021 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www/privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві.

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, вбачається, що кредитний ліміт відповідача змінювався, та максимальний розмір його становив 18 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості виписки за договором судом також встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами (знімала та поповнювала рахунок) та всього було витрачено 27 050,38 грн, тоді як за період з 12.04.2016 до 19.09.2019 здійснювала погашення заборгованості за кредитом, сплативши 31 921,7 грн, за рахунок яких погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався), тим самим збільшувалося тіло кредиту.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а банк не довів, що саме з цими Умовами був ознайомлений позичальник, підписуючи анкету-заяву.

Крім того, суд прийшов до висновку, що заборгованість за тілом кредиту відсутня, оскільки відповідно до розрахунку відбувалося погашення безпідставно нарахованих відсотків на загальну суму 31 921,7грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані з отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що 19 липня 2010 року відповідач відповідно до укладеного з банком договору без номера отримала кредитну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому підтвердивши свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування, анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 19.07.2010, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», а також документи, що підтверджують процесуальний статус банку і його представника.

За змістом Умов та правил надання банківських послуг, доданих до позову позичальник згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2020 становить 25 901,61 грн та складається із: 20398,68 грн -заборгованість за тілом кредиту, 5502,93 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 19 липня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні відомості щодо рзміру отримання бажаного ліміту та умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 липня 2010 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою і Тарифи банку, які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і з відповідним порядком нарахування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» протягом 9 років, а саме з часу виникнення спірних правовідносин (19 липня 2010 року) і до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 жовтня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови і Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками та пені у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві від 19 липня 2010 року, вказавши, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Крім того, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Колегія суддів також зауважує, що укладений між сторонами договір від 19 липня 2010 року у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг. При цьому у ній відсутні будь-які відомості про суму бажаного кредиту, чи кредитного ліміту, даних про дату видачу кредитної картки, її виду і строку повернення кредиту (користування ним).Окрім особистих даних та підпису відповідача вказана анкета-заява не містить взагалі ніяких даних щодо обрання відповідачем відповідних банківських послуг.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 28 березня 2019 року (справа № 428/2873/17), від 07 березня 2018 року (справа N 755/18246/15-ц), від 06 лютого 2018 року у справі N 755/2720/16-ц не можуть бути врахованими, оскільки наразі остаточною є постанова, прийнята Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 (справа №342/180/17), у якій висловлена позиція спрямована на формування єдиної правозастосовної практики.

Колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту.

Так, перевіривши розрахунок заборгованості наданий банком, суд першої інстанції встановив, що заборгованість позивача нараховувалась з урахуванням відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, які позивачу були нараховані безпідставно.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно встановив, що під час розрахунку заборгованості слід враховувати лише фактично використані та повернуті позичальником кошти банку.

Так, судом з урахуванням лише фактично використаних та повернутих позичальником коштів банку встановлено, що позичальником повернуто грошових коштів на більшу від основного зобов`язання суму, а тому наявність заборгованості не підтверджено.

Позивачем доводів, які спростовують відповідний розрахунок, не наведено.

Вірним є висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для нарахування передбачених статтею 625 ЦК України відсотків з урахуванням наступного.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 цього Кодексу також встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, укладений між сторонами кредитний договір від 19 липня 2010 року у вигляді заяви-анкети, не містить кінцевого строку повернення усього кредиту (користування ним).

А відтак, за правилом частини 2 статті 520 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.

Крім того, підставою для нарахування передбачених статтею 625 ЦК України відсотків є наявність невиконаного грошового зобов`язання, а позивачем не надано доказів існування заборгованості, тому підстави для задоволення позову в частині стягнення відсотків за прострочення основного зобов`язання відсутні.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції повно й всебічно дослідивши ті докази, які були додані до позовної заяви, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і постановив законне рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області 14 червня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

О.В. Ковальчук