Ухвала
Іменем України

31 серпня 2021 року
м. Київ

справа № 704/59/20

провадження № 61-13513ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції

у Черкаській області, Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною та зобов`язання вчинити виконавчу дію,

ВСТАНОВИВ:
У 2020 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», у якому просив зобов`язати державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Прокопенко Л. І. винести постанову про закриття виконавчого провадження, відкритого за виконанням виконавчого листа № 704/1531/14-ц, та зняти арешт з усіх рахунків боржника, стягнути з Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року (повний текст складено 17 червня 2020 року) у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 02 червня 2021 рокуподав апеляційну скаргу.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням скаржнику строку для усунення недоліків скарги, а саме: для сплати судового збору у розмірі 3 738,60 грн та для надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення за періоди з 18 червня 2020 року по

04 липня 2020 року та з 15 березня 2021 року по 02 червня 2021 року.
Апеляційний суд встановив, що вапеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. На підтвердження цього надав довідку № 210 від 31 березня 2021 року, видану командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , відповідно до якої старший матрос ОСОБА_1 з 05 липня 2020 року по 14 березня

2021 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки

і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійсненні, перебуваючи безпосередньо

в районах та в період здійснення зазначених заходів в м. Маріуполь Донецької області. Також скаржник надав довідку військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 235 від 30 березня 2021 року про те, що старший матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Предметом спору у позовній заяві вказано зобов`язання державного виконавця винести постанову про закриття виконавчого провадження, зняття арешту з усіх рахунків боржника та відшкодування моральних збитків. Проте зазначений позов не мотивовано жодними нормами закону, що стосуються захисту прав позивача як учасника бойових дій. Суть спору зводиться до незгоди позивача з виконавчими діями з приводу виконання виконавчого листа № 704/1531/14-ц, виданого Тальнівським районним судом Черкаської області, про стягнення солідарно

з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 11 березня 2008 року в сумі 170 340,02 грн. Спір не стосується захисту прав позивача як учасника бойових дій.

Скаржник також просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення з тих підстав, що він з 05 липня 2020 року по 14 березня 2021 року брав участь в антитерористичній операції, тому не мав змоги вчасно подати апеляційну скаргу. Оскаржене рішення суду ухвалено 11 червня 2020 року, його повний текст виготовлено 17 червня 2020 року. Проте апеляційна скарга подана до апеляційного суду засобами поштового зв`язку 02 червня 2021 року. З 05 липня

2020 року до 14 березня 2021 року позивач перебував у м. Маріуполь у зв`язку

з участю в антитерористичній операції. Причини пропуску строку за період

з 05 липня 2020 року до 14 березня 2021 року є поважними. Але скаржник не підтвердив належними доказами поважність підстав пропуску строку за період

з 18 червня 2020 року по 04 липня 2020 року (всього 17 днів), а також з 15 березня 2021 року по 02 червня 2021 року (всього 79 днів).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 826 копію вказаної ухвали від 09 червня 2021 року скаржнику вручено 17 червня 2021 року особисто за адресою, вказаною

в апеляційній скарзі. Строк для усунення недоліків скарги закінчився 29 червня

2021 року.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2021 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Апеляційний суд виходив з того, що визначені вказаною ухвалою апеляційного суду від 09 червня 2021 року недоліки в установлений судом строк та станом на 07 липня 2021 року скаржником не усунуті.
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Черкаський апеляційний суд відкрити провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року у цій справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що скаржник перебував у лавах Збройних Сил України; йому надавали нетривалу відпустку з тією метою, щоб він мав можливість прийняти особисто участь в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи. Реальну можливість вчасно подати апеляційну скаргу він не мав, оскільки необхідно було залучити до її написання фахівця. На це усе необхідний значний час, якого він не мав і не має до цього часу. З 05 липня 2020 року по 14 березня 2021 року він брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, тому не мав можливості у передбачений цивільно-процесуальним законодавством строк підготувати та направити до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу. Суд не мав права відмовляти у відкритті провадження

у справі з мотивів несплати судового збору.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року); одним

з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи

і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO

v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Встановивши, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження рішенняТальнівського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року; копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 09 червня 2021 року отримав 17 червня 2021 року особисто; у визначений судом строк недоліки скарги не усунув, зокрема не підтвердив поважність підстав пропуску строку за період

з 18 червня 2020 року по 04 липня 2020 року (17 днів) та з 15 березня 2021 року по 02 червня 2021 року(79 днів), апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції

з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги.

З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною та зобов`язання вчинити виконавчу дію.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. Ю. Тітов