Справа № 740/2693/21
Провадження № 2/740/948/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання Дьоміної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ніжині Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа без самостійних вимог- ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 .

Після її смерті залишилося спадкове майно у виді 1/2 частки вказаного будинку.

22 січня 2018 року він зареєстрував за собою 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвмо про право на спадщину за заповітом, реєстраційний № 2-11.

Решта 1/2 частки житлового будинку за вказаною адресою належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкова справа після його смерті не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкова справа після її смерті не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згідно Витягу із спадкового реєстру 63237208 від 20 січня 2021 року спадкова справа післ смерті ОСОБА_6 заведена Другою первомайською державною нотаріальною конторою.

Єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_6 є його дочка ОСОБА_2 , яка постійно проживає в м. Первомайськ Миколаївської області.

Зазначає, що починаючи з 2003 року і по теперішній час він добросовісно, безперервно та відкрито володіє та користується всім будинком з господарськими спорудами та земельною ділянкою, зокрема іншою 1/2 часткою, яка належить померлим ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обробляє весь город, доглядає за будинком і утримує його, здійснює в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує обов`язкові комунальні платежі згідно укладених договорів на користування електричною енергією, що підтверджується довідкою, видана ТОВ «Енера Чернігів», про відсутність боргу станом на 28 грудня 2020 року. Тобто, він відкрито користується цим будинком більше 10 років.

Вважає, що відповідно до ст. 344 ЦК України він, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача - Ніжинської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності і про визнання позову.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову, незважаючи на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 батьки ОСОБА_6 і прийняття нею спадщини.

Дослідивши матеріали справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України, ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1,2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2018 року, технічного паспорту на вказаний житловий будинок від 26 грудня 2014 року, реєстровий № 3916, та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/2 частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 26 грудня 2014 року, інвентарізаційна справа № 6330, власниками іншої 1/2 частки є ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про смерть №770 від 01 листопада 1993 року, складеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується актовим запиом про смерть № 576 від 08 серпня 1993 року, складеним Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми).

Згідно витягів зі Спадкового реєстру спадкові справи після смерті ОСОБА_7 та після смерті ОСОБА_5 не заводилися.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується актовим записом про смерть № 04 від 13 лютого 2018 року, складеним виконавчим комітетом Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Згідно Витягу із Спадкового реєстру 63237208 від 20 січня 2021 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена Другою первомайською державною нотаріальною конторою.

Єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_6 є його дочка ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 17.01.2019.

Відсутність у ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку спадкового будинку не позбавляє її права на спадщину, як зазначено у ч.3 ст.1296 ЦК України.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК Укрїни незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1268 ЦК України передбачено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Ніжинської міської ради від 06 січня 2021 року № 32, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований.

Спадщина не визнана судом відумерлою відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України за заявою органу місцевого самоврядування, тому не вбачається законних підстав розпорядження Ніжинською міською радою чужим майном, а саме: 1/2 часткою будинку по АДРЕСА_1 , яка перейшла у власність у порядку спадкування ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ.

Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом.

Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №389/2946/16 (провадження№61-6016св20). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), від 11 березня 2021 року у справі № 552/1033/20 (провадження № 61-12820св20).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 01 січня 2004 року дня набрання чинності ЦК України. Тому, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин спадкування, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які своєчасно прийняли спадщину, жодними строками не обмежується.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цивільне законодавство не передбачає часткове прийняття спадщини.

Так, за змістом ЦК УРСР третя особа ОСОБА_2 , як дочка померлого ОСОБА_6 , прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося, відмова нотаріуса про видачу свідоцтва відсутня, що, в свою чергу, не позбавляє їїможливості будь-коли звернутися за одержанням свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто неоформлення відповідачем правовстановлюючих документів на спадкове майно не позбавляє його права на спадщину і не свідчить про відмову від таких прав.

Судом встановлено, що позивач достовірно знав, що 1/2 частка домоволодіння, право власності на яке за набувальною давністю він просить визнати, йому не належать на праві власності, тобто на початковий момент заволодіння усім будинком позивач ОСОБА_1 знав про неправомірність заволодіння ним 1/2 часткою будинку і не був впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання ним права власності на нього.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість та безперервність користування чужим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Посилання позивача на те, щовін більше 10 років проживає в спірному будинку сам, обробляє весь город, доглядає за будинком та утримує його, здійснює в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує обов`язкові комунальні платежі, що за цим будинком ніхто не зареєстрований, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не передбачені ст.344 ЦК України в якості підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому, незважаючи на визнання позову зазначеною ОСОБА_1 в якості відповідача Ніжинською міською радою, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 328, 344, 1216-1220 ЦК України, ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т. Ковальова