н/п 2/490/2047/2021 Справа № 490/9407/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
13 вересня 2021року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Черенкової Н.П.,
при секретарі Бондаренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа - КП "СКП "Гуртожиток",-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 . При цьому, позивач посилався на те, що відповідачі за вказаною адресою не проживають з 2018 року, комунальні послуги ними не сплачуються. Окрім того, позивач зазначає, що кімната не приватизована, не службова, належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва.
Ухвалою від 05.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 26.04.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача вимоги позову підтримав, просив про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі та третя особа до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.
Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред 'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК).
Відповідно до виписки з будинкової книги будинку АДРЕСА_2 в кімнаті № 514 гуртожитку, який перебуває на балансі КП «СКП «Гуртожиток» та належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаїв, зареєстровані: з 05.11.2009 року ОСОБА_4 , з 15.07.2016 ОСОБА_5 та з 15.07.2016 ОСОБА_6 .
Згідно акту від 13.12.2019 року №239 під час обстеження житлового фонду комісією КП «СКП «Гуртожиток», у присутності мешканців гуртожитку від кім. №916, №515, №516, виявлено, що в кімнаті АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 2018 року по теперішній час не проживають.
Відповідно до виписок з особового рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 11.12.2019 року заборгованість за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_3 становить 5746,41 грн.
Статтею 4 ЖК УРСР визначено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд, який включає до себе:
-жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);
-жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);
-жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово- будівельних кооперативів);
-жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);
-квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).
Відповідно до ст. 5 ЖК УРСР, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Згідно ст. 6 ЖК УРСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Статтею 18 ЖК УРСР передбачено, що управління жилим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом, у межах, визначених власником.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів місцевих рад входить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Пунктом 5 ч.б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до повноважень виконавчих органів місцевих рад входить облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, у тому числі й житловий фонд. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно дозакону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Згідно п. 7 Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498 (далі - Примірне Положення), користування жилою площею у гуртожитках комунальної форми власності здійснюється виключно на підставі договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі ордера.
Згідно п. 18 Примірного Положення, спори, що виникають під час користування жилими приміщеннями в гуртожитку, розв`язуються у судовому порядку.
З викладеного вбачається, що Миколївська міська рада є органом, уповноваженим представляти інтереси територіальної громади та виступати від її імені, як власника майна.
Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За правилом ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод).
Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР.
Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Матеріали справи свідчать про те, що спірна кімната не приватизована, на теперішній час у ній зареєстровані відповідачі, які, відповідно до акта обстеження житлового фонду від 13.12.2019 року № 239, фактично в ній не проживають.
Відомості про те, що відповідачі цікавляться спірним житлом, збереженням з ним будь-якого зв`язку, або дані про те, що вони зверталися до позивача щодо надання їм іншого придатного для проживання жила відсутні, як і відсутні дані про перешкоджання відповідачу у здійсненні його прав.
Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу реєстрації відповідачів, повернута без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачами понад 6 місяців, судом також не встановлено.
Таким чином, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без поважних причин не проживають у зазначеній кімнаті гуртожитку тривалий час, значно більший ніж 6-ть місяців, втратили зв`язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР втрачають право на користування кімнатою у гуртожитку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України,
Позов Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа - КП "СКП "Гуртожиток"- задовольнити.
Визнати: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення виготовлений 13 вересня 2021 року.
Суддя Н.П. Черенкова