Провадження № 2-ві/522/24/21
У Х В А Л А

18 серпня 2021 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Косіциної В.В.

при секретарі судового засідання Пашковському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді,

встановив:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування удаваними.

13 серпня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Приморського районного суду міста Одеси Бондаря В.Я.

Мотивує вимоги тим, що 03.03.2021 року відбулося перше підготовче засідання, на яке не було допущено представника за довіреністю ОСОБА_5 , але представнику за довіреністю було видано повістки для направлення відповідачам. ОСОБА_5 не був допущений і до інших засідань, втім подавав безперешкодно до канцелярії суду всі документи від імені позивача. Також заявник вказує, що не можна було закривати підготовче засідання не отримавши витребуваних доказів, адже з їх отриманням було визначено коло свідків, яких потрібно залучити. 19.07.2021 року головуючий залишив без розгляду клопотання про витребування доказів та заяву про виклик свідків, не поновивши процесуальних строків без винесення ухвал. Також заявник зазначає на те, що ухвалою від 26.07.2021 року було залишено без розгляду та повернуто заяви про забезпечення доказів, оскільки не подано довіреність представника, хоча її додано до матеріалів справи. У зв`язку з чим в нього є сумніви в неупередженості та об`єктивності судді.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 16 серпня 2021 року заяву передано для визначення судді, в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді Косіциній В.В.

17 серпня 2021 року ухвалою судді Косіциної В.В. заява прийнята до свого провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали заяви про відвід, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав:

У відповідності до вимог ч.1 ст. 36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Отже, суддя не може брати участь у розгляді справи та підлягає відводу за наявності підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування удаваними.

Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року відкрито провадження у справі.

Заявник у своїй заяві висловлюючи підставу для відводу судді Бондаря В.Я. лише ті обставини, що в нього є сумніви у неупередженості та об`єктивному розгляді справи, оскільки рішення судді було скасовано.

Пунктом четвертим статті 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Втім, обставини, визначені заявником у заяві про відвід судді Приморського районного суду міста Одеси Бондаря В.Я. від 09.08.2021 року жодним чином не підтверджуються матеріалами справи та доказами.

Навпаки, вбачається, що заявник фактично не згоден з процесуальним рішеннями судді у справі.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У розпорядження судді Косіциної В.В. було надано виключно заяву про відвід та ухвалу судді про відмову у задоволенні відводу з супровідним листом. Заявник доказів, на підтвердження своїх доводів, у відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, не представив.

За умовами ч. 3 ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч. 5 ст. 36 ЦПК України).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

В ході розгляду заяви, викладені заявником обставини не знайшли підтвердження, оскільки будь-яких доказів щодо заінтересованості судді у розгляді даної справи з боку заявника не зазначено та не надано. Також, заявником не надані допустимі, належні, достовірні та достатні докази, які б підтверджували наявність підстав для відводу судді у зв`язку з неупередженістю.

Між тим, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що заявником не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого по справі при вирішенні даної цивільної справи.

Отже, передбачених ст. 36 ЦПК України підстав для задоволення відводу, заявленого головуючому судді, не встановлено. Суд вважає заяву про відвід необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а справа (подання) підлягає продовженню розгляду тим самим складом суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 35-40, 260 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Косіцина В.В.