Житомирський апеляційний суд
Справа №287/246/16-ц Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 68 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №287/246/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Греська В.А. у смт Ємільчино,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, в обгрунтування вимог якого зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі із 10.10.1998 до 12.04.2012. Після розірвання шлюбу вони фактично проживали разом до 05.03.2015. За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що відповідач знав про народження сина, однак не брав участі у його вихованні та утриманні. ОСОБА_2 працевлаштований, а також є підприємцем, а тому вважала, що він може сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач сплачує аліменти на двох їх спільних дітей, інших дітей не має. Виходячи із наведеного, з урахуванням уточненої позовної заяви просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно за період з 26.04.2016 по 30.06.2019; стягувати з ОСОБА_2 на свою користь на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з 01.07.2019 до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також ОСОБА_7 зазначила, що внаслідок розірвання шлюбу з відповідачем виникла потреба у поділі спільного сумісного майна. Вказала, що за час перебування у шлюбі вони придбали нежитлову будівлю хімскладу (деревообробний цех), яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, орієнтовна вартість якої становить біля 70000 грн. Крім того вона з відповідачем побудували магазин за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я відповідача. На будівництво магазину витратили близько 30000 грн. Виходячи із наведеного та з урахуванням уточненої заяви про зміну предмету позову (а.с. 215-217 том 2) просила визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на нежитлове приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4; визнати за відповідачем у порядку поділу майна подружжя право власності на нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч), реєстраційний номер майна 21614214; стягнути з відповідача на свою користь компенсацію різниці вартості у майні в сумі 54376 грн.; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , працюючого майстром лісу в ДП «Олевський лісгосп АПК», на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 26.04.2016 по 08.07.2017, а з 08.07.2017 у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 26.04.2016 року

Допустити негайне виконання рішень в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч) у їх спільній частковій власності по 1/2 частині вказаних будівель за кожним, відмовивши у визнанні за позивачкою у порядку поділу майна подружжя права власності на нежитлове приміщення магазину загальною площею 61,3 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , визнанні за відповідачем у порядку поділу майна подружжя права власності на нежитлову будівлю складу мінеральних добрив, загальною площею 398,8 кв. м., яка знаходиться на території Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району, хімсклад (деревообробний цех), автодорога Рудня-Бистра Корощино, км 2+50 (ліворуч), та стягненні з відповідача на користь позивачки компенсацію різниці вартості у майні в сумі 54376 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в прибуток держави за подачу до суду позовної заяви про стягнення аліментів судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та за подачу до суду позову про поділ майна подружжя в сумі 408 (чотириста вісім).

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 46 (сорок шість) грн. сплаченого нею судового збору, 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу та 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. витрат пов`язаних з проведенням оцінки майна, а всього кошти в сумі 9046 (дев`ять тисяч сорок шість) грн.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати в частині стягнутих аліментів та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно за період з 26.04.2016 по 30.06.2019, а з 01.07.2019 у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того не погоджується з рішенням суду в частині розподілу судових витрат та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки 13 500 грн судових витрат, які складаються з 500 грн судового збору, 10 000 грн витрат на правничу допомогу та 3 000 грн витрат на оцінку майна.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що всупереч тому, що відповідач весь час працював майстром лісу в ДП «Олевський лісгосп АПК», крім того здійснював господарську діяльність у деревообробному цеху, який вони придбали за час шлюбу з позивачем, мав стабільну зарплату, а тому відповідач мав змогу допомагати та утримувати сина, який має інвалідність. Вказує, що ОСОБА_1 не працює, отримує допомогу як малозабезпечена особа. Зважаючи на працездатний вік, стан здоров`я, наявність офіційного працевлаштування та доходу, наявність у власності нерухомого майна, призначеного для ведення господарської діяльності та її фактичне ведення, просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі. Щодо судових витрат зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд застосував різні пропорції до різних видів судових витрат. Вказує, що суд повинен був стягнути на користь позивачки 100% обгрунтованих нею судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_9 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати в частині стягнутих аліментів і ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд на час ухвалення рішення про стягнення аліментів безпідставно прийняв до уваги подані позивачкою докази щодо визнання батьківства відповідача в судовому порядку, та мав би розглядати питання стягнення аліментів, за умови дотримання порядку подачі доказів на підтвердження походження дитини від відповідача, починаючи з 05.06.2021 моменту державної реєстрації походження дитини від відповідача, що стало правовою підставою виникнення у останнього батьківських обов`язків, а не від дня пред`явлення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 представник позивачки ОСОБА_3 вважає вимоги апеляційної скарги в частині стягнення аліментів безпідставними. Вказує, що відповідач знав про народження дитини, але не бажав її, а тому відмовився реєструвати себе її батьком. Відтак доводити батьківство відповідача позивачка змушена була у судовому порядку і звільнити його від сплати аліментів за весь цей період було б незаконно, а тому суд правомірно застосував положення ст. 191 СК України та стягнув аліменти з моменту звернення до суду із відповідним позовом. Вказує, що позивачкою не порушено порядок подання доказів на підтвердження факту батьківства.

Відзиву на апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_3 до апеляційного суду не надходило.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 доводи своєї апеляційної скарги підтримав, проти доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеному у своїй апеляційній скарзі.

Інші учасники судового процесу до апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 23.10.2015 року, батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 5)

Згідно копії актового запису про народження №21 від 23.10.2015 року до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька внесено на підставі заяви матері про державну реєстрацію народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 23.10.2015 (т. 2 а. с. 2)

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 03.02.2021, яке набрало законної сили, що не оспорюється сторонами, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 146-152 том 2).

05.06.2021 Олевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано нове свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому батьком дитини зазначено ОСОБА_2 (т. 3 а. с. 19).

Відповідно до довідок Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району №№593, 594 від 16.02.2016 року ОСОБА_1 має такий склад сім`ї: дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які знаходяться на її утриманні (т. 1 а. с. 10, 11, 4).

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 офіційно працює в ДП «Олевський лісгосп АПК».

ОСОБА_1 не працює та отримує державну та соціальну матеріальну допомогу (а.с. 211-213 том 2).

Звертаючись із позовом про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання молодшого сина ОСОБА_5 , а з 01.07.2019 взагалі перестав надавати будь-яку допомогу на утримання спільних дітей.

Вирішуючи справу в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що відповідач отримує достатній дохід для сплати ним аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на те, що позивачка 26.04.2016 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 26.04.2016 року по 08.07.2017 року, а з 08.07.2017 року у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 26.04.2016 року часу звернення з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017 не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини.

Колегія суддів зазначає, що закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини, а тому встановивши розмір доходу відповідача чи його відсутність, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір аліментів.

Так, визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований. До 26.06.2019 відповідач сплачував кошти на утримання спільного із позивачкою неповнолітнього сина ОСОБА_11 , що не заперечується позивачкою.

Також із матеріалів справи вбачається, що згідно довідки лікаря ОСОБА_12 від 24.02.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно хворий і знаходиться на «Д» обліку з приводу вродженої вади серця, стан після усунення судинного кільця, закриття дефекта міжшлуночкової перегородки (30.12.2015). Дитина потребує довготривалого лікування і реабілітації (т. 2 а. с. 164).

ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу дітям із інвалідністю (а.с. 213)

Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, суд першої інстанції звернув увагу на вказані обставини та при визначенні розміру аліментів, зазначивши умови працездатності відповідача та задовільного стану його здоров`я, дійшов висновку про стягнення суми аліментів у частці від доходу.

Таким чином, визначений судом розмір аліментів, колегія суддів вважає достатнім для задоволення потреб дитини з урахуванням отримання державної допомоги. Колегія суддів зазначає, що прожитковий мінімум встановлений для дитини даного віку, навіть, як рекомендований законодавством, може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд, повно встановивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, дотримуючись норм матеріального і процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не в змозі належним чином самостійно утримувати дитину, а визначений судом розмір аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, є достатнім та в повній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що узгоджується із вимогами ч.2 ст.182 СК України, у зв`язку із чим дійшов обгрунтованого висновку про стягнення аліментів на користь позивачки у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача з урахуваннями мінімальної межі згідно чинного законодавства на час виникнення правовідносин і ухвалення судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі представника позивачки ОСОБА_3 на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягуючи аліменти у частці від заробітку (доходу) божника, а не у твердому розмірі не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, позивач, звертаючись до суду з позовом просила стягнути з відповідача аліменти на підставі ст. 184 СК України, що регулює визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а суд вирішив справу на підставі ст. 182 СК України, що регулює визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Однак, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору.

Отже, врахувавши, що відповідач працює та має стабільний дохід, суд першої інстанції у цій частині правильно застосував норми матеріального права та не порушив норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не приймає подану представником позивачки ОСОБА_13 копію постанови Олевського районного суду Житомирської області від 30.10.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, як доказ на підтвердження зайняття господарською діяльністю неофіційно і отримання доходу, на підставі ч.3 ст. 367 ЦПК України, так останній знав про існування вказаного доказу під час розгляду цієї справи судом першої інстанції, проте не долучив його до матеріалів справи без поважних причин.

Разом з тим колегія суддів враховує, що дитина сторін є інвалідом з дитинства та потребує лікування, а тому позивач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що передбачено положеннями ст. 185 СК України, а відповідач має право на звернення до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у порядку наведеної норми закону.

Доводи апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_13 щодо неправильного розподілу судових витрат також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України.

Звертаючись до суду з вимогою про поділ майна, ОСОБА_1 мала б сплатити 908 грн. судового збору за цю позовну вимогу, відтак при частковому задоволенні позову (1/2), відповідач мав би компенсувати позивачці 454грн. Проте, оскільки позивачка сплатила при подачі позову з урахуванням ухвали суду про зменшення судового збору-500грн., то суд обгрунтовано стягнув з відповідача на її користь 46 грн.(500-454). Решту судового збору в розмірі 408 грн. з відповідача стягнуто в дохід держави.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачено 3000грн. за оцінку майна, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 16.04.2021.

Оскільки суд визнав ідеальні частки подружжя у майні без його реального поділу і залишив майно у спільній частковій власності по Ѕ частині спірних будівель за кожним, то обгрунтованим є висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн. витрат пов`язаних з проведенням оцінки майна.

Врахувавши заперечення відповідача щодо стягнення з нього на користь позивачки 10 000грн. за надання професійної правничої допомоги, часткове задоволення позову, оцінивши співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7 500грн.

Виходячи із наведеного, рішення суду першої інстанції у цій частині є законним.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 про те, що аліментний обов`язок батька виникає з 05.06.2021 моменту державної реєстрації походження дитини від відповідача не заслуговують на увагу, оскільки такий обов`язок заснований на факті батьківства, а зазначення відомостей про батька з актовому записі про народження дитини у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини, що встановлено рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 03.02.2021, підтверджує факт, що позивач є і відповідно був батьком Нікити.

Відтак, наслідком ухвалення судом рішення про внесення в актовий запис про народження дитини відомості про відповідача як батька є, зокрема, наявність у нього від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув аліменти з 26.04.2016 року часу звернення з позовом до суду.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа в оскаржуваній частині є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року в частині стягнутих аліментів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06.09.2021.

Головуючий Судді