Справа № 367/1504/20
Провадження №2/367/1865/2021
20 серпня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Саранюк Л. П.,
при секретарі Герус Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на земельну ділянку,-
Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач), третя особа: Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 грудня 2011 року між нею та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО - Марчук К.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2630.
Згідно п.1.8. зазначеного Договору, під забороною відчуження (арештом) згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого Марчук КВ., приватнім нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 02 грудня 2011 року за №35482512, земельна ділянка не перебуває.
Згідно п.3.5. зазначеного Договору, продавець стверджує, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не продана, не подарована, в найм (оренду) не здана, заповіт на неї не складено, не відчужена іншим способом, не заставлена, в спорі, податковій заставі чи під забороною (арештом) не перебуває, інших прав щодо неї у третіх осіб як у межах так і за межами України немає; земельні сервітути, як постійні так і строкові, щодо зазначеної земельної ділянки не встановлені.
Відповідно до п.1.7. договору, відповідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права.
Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про податкові застави № 34036809 від 02.12.2011 року заборона відчуження земельної ділянки відсутня.
Згідно витягу з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 9887884 від 24.09.2013 року обтяження земельної ділянки відсутня.
17.07.2013 ОСОБА_1 звернулася до Реєстраційної служби Ірпінського МУЮ Київської обл. із заявою № 2047428 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) щодо вказаної земельної ділянки.
15.01.2020 року представник позивача звернувся до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з Клопотанням про отримання постанов про арешт.
Однак дані постанови отримати не вдалось за можливе, оскільки згідно правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, відповідно виконавчі провадження підлягали знищенню.
Оскільки відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухомі майно право власності на вказаний об`єкт нерухомості до теперішнього часу зареєстровано за продавцем ОСОБА_2 , тому усі зареєстровані обтяження поширюються на належну їй нерухомість у вигляді вказаної земельної ділянки.
Арешт майна, належного позивачки на праві власності, порушує її право власності щодо розпорядження зазначеним майном, а відновлення її порушеного права власності можливе лише шляхом, звільнення майна з-під арешту в судовому порядку.
Оскільки право власності на спірну земельну ділянку не визнається відповідачем ОСОБА_2 , та третьою особою Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, позивач вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.
Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та оголошенням про виклик на офіційному сайті Судова влада України, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
В судове засідання третя особа свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО - Марчук К.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2630.
Згідно п.1.8. зазначеного Договору, під забороною відчуження (арештом) згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого Марчук КВ., приватнім нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 02 грудня 2011 року за №35482512, земельна ділянка не перебуває.
Згідно п.3.5. зазначеного Договору, продавець стверджує, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не продана, не подарована, в найм (оренду) не здана, заповіт на неї не складено, не відчужена іншим способом, не заставлена, в спорі, податковій заставі чи під забороною (арештом) не перебуває, інших прав щодо неї у третіх осіб як у межах так і за межами України немає; земельні сервітути, як постійні так і строкові, щодо зазначеної земельної ділянки не встановлені.
Відповідно до п.1.7. договору, відповідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права.
Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про податкові застави № 34036809 від 02.12.2011 року заборона відчуження земельної ділянки відсутня.
Згідно витягу з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 9887884 від 24.09.2013 року обтяження земельної ділянки відсутня.
17.07.2013 ОСОБА_1 звернулася до Реєстраційної служби Ірпінського МУЮ Київської обл. із заявою № 2047428 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) щодо вказаної земельної ділянки.
15.01.2020 року представник позивача звернувся до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з Клопотанням про отримання постанов про арешт.
Однак дані постанови отримати не вдалось за можливе, оскільки згідно правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, відповідно виконавчі провадження підлягали знищенню.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
При цьому, згідно частини 1 статті 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимогч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Оскільки накладення арешту на майно позивачки порушує її право власності щодо розпорядження зазначеним майном, то суд вважає за можливо задовольнити позовні вимоги щодо скасування арешту з земельної ділянки.
Таким чином позовна заява підлягає до задоволення у повному обсязі. Стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4 383,16 грн. на підставі ст.. 141 ЦПК України.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 321, 328, 386, 392 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 247, 263-268 ЦПК України суд,-
Позовну заяву - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4 383,20 (чотири тисячі триста вісімдесят три гривні 20 коп.).
Копію заочного рішення суду направити учасникам справи для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Л.П. Саранюк