Справа № 345/6889/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/1171/21
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2

ОСОБА_3 її представника адвоката Бойка Р.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Войнилівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держзгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6139 га та визнання недійсними державних актів серії ЯЖ №569835, ЯЖ №569836 виданих 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_5 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 28 травня 2021 року, ухвалене в складі судді Миговича О. М.у м.Калуші,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 Войнилівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Держземагенство в Калуському районі про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6139 га та визнання недійсними державних актів серії ЯЖ №569835, виданого 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_5 .

Позовна заява з врахуванням уточнених позовних вимог, мотивована тим, що їй належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,7805 га згідно рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року. На підставі даного рішення їй 25.12.2009 року видано Державні акти серії ЯИ №707122 та ЯИ №707123. ОСОБА_5 є її сусідом та власником суміжної земельної ділянки. Згідно акту встановлення меж від 18.08.2011 року, який затверджений рішенням Войнилівської селищної ради №144-8/2011 від 06.09.2011 року комісією було встановлено межові знаки, якими закріплені земельні ділянки між сторонами. При підтвердженні меж земельних ділянок комісією було зауважено, що від дороги на межі позивачки ОСОБА_1 знаходяться 3 бетонні стовпчики ОСОБА_5 . Вказує, що акт про встановлення та погодження зовнішніх меж землекористування та акт встановлення та виносу зовнішніх меж землекористування в натурі вона ОСОБА_5 не погоджувала. Тому вважала, що рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року в частині передання ОСОБА_5 в приватну власність земельні ділянку в розмірі 0,2500 га та 0,6139 га є передчасним, документи, які посвідчують право на земельну ділянку відповідача ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с.Середнє Калуського району, а саме Державний акт серії ЯЖ№569835 виданий 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_5 , Державний акт серії ЯЖ№569836 виданий 26.11.2009року на ім`я ОСОБА_5 виготовлені з порушенням Земельного кодексу України та Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками. Просить визнати недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009року в частині передання ОСОБА_5 в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6139 га; визнати недійсним Державний акт серії ЯЖ№569835 виданий 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_5 ; визнати недійсним Державний акт серії ЯЖ№569836 виданий 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_5 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 січня 2014 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Войнилівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Держземагенство в Калуському районі про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради та державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним як правонаступників померлого ОСОБА_5 його дружину ОСОБА_6 та дочку ОСОБА_7 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23 листопад 2018 року зупинено провадження у справі до закінчення шестимісячного строку терміну для прийняття спадщини після смерті відповідача ОСОБА_6 та ухвалою від 29 серпня 2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23 березня 2021 року замінено первісного відповідача Войнилівську селищну раду на належного відповідача - Войнилівську селищну раду об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області (смт.Войнилів, вул.Шевченка,118 Калуського району Івано-Франківської області).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16 квітня 2021 року замінено первісну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог: Держземагенство в Калуському районі на належну третю особу - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (76014, м.Івано-Франківськ, вул.Академіка Сахарова,34).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Войнилівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держзгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6139 га та визнання недійсними державних актів серії ЯЖ №569835, ЯЖ №569836 виданих 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Апелянт вказує, що вона не погоджувала акт встановлення та виносу зовнішніх меж землекористування в натурі ОСОБА_5 і даний факт підтверджується висновком експерта №09/03-89 , яким встановлено, що підписи в нижньому кутку актів виконані не ОСОБА_1 . Разом з тим, судом першої інстанції не надано оцінці поданим доказам. Крім того, в справі проведено декілька судових земельно-технічних експертиз з питань землеустрою від 05 грудня 2017 року та від 24 грудня 2020 року, які містять різний висновок за результатом поставлених питань. Проте, відмовляючи у позові, судом першої інстанції взято до уваги тільки експертизу від 24 грудня 2020 року, що свідчить про вибіркову оцінку доказів. Крім того, не враховано висновок комісії про зобов`язання ОСОБА_6 перемістити межові стовпчики.

19 липня 2021 року ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_5 ) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що матеріалами справи підтверджується приватизація позивачкою суміжних земельних ділянок, що виключає порушення будь-яких її прав внаслідок приватизації земельних ділянок ОСОБА_5 . Крім того, не погодження нею меж земельних ділянок не є підставою для визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку.

19 липня 20121 року в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Шастко О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що закріплення відновлення меж земельної ділянки в натурі межовими знаками здійснюється відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості ) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року. Так, відновлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст 186 ЗК України документації із землеустрою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_3 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

В.о. начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Шастко О. та представник Войнилівської селищної ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області подали заяву про розгляд справи без їх участі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що останньою не подано жодних доказів, яким чином порушуються її права як власника земельної ділянки, оскаржуваним рішенням Войнилівської селищної ради від 23.04.2009року в частині передання ОСОБА_5 в приватну власність для БОЖБ земельні ділянки в розмірі 0,2500га та для ОСГ 0,6139га та виданими на ім`я ОСОБА_5 державними актами. Також позивачкою ОСОБА_1 не доведено факту передачі частини належної їй земельної ділянки покійному ОСОБА_5 .

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:001:0068 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,7805 га, з кадастровим номером :01:001:0069в АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом серії ЯИ №707122 зареєстрованого 25.12.2009 року в книзі записів за № 88,.державним актом серії ЯИ №707123 зареєстрованого 25.12.2009 року в книзі записів за № 89,.(а.с.22-23 Т.1 ).

Суміжним власником земельної ділянки є ОСОБА_5 .

Останньому згідно з витягу рішення Войнилівської селищної ради від 23 квітня 2009 року передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки загальною площею, в тому числі відповідно для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства: в с. Середнє Калуського району площею 0,8639 га, в тому числі: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 ; ; 0,6139 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.10, Т.1 ).

Згідно довідки від 06.05.2009 року №551 виданою Войнилівською селищною радою Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 , вбачається, що він користується земельною ділянкою площею 0,8639 га, в тому числі: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,4865 га для ведення особистого селянського господарства: 0,1274 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.12Т.1)

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 посвідчено державним актом серії ЯЖ №569836 зареєстрованого 26.11.2009 року в книзі записів за № 63, площею 0,4865 га з кадастровим номером :01:001:0042.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 посвідчено державним актом серії ЯЖ №569835 зареєстрованого 26.11.2009 року в книзі записів за № 62, площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:001:0041.

Рішенням 8 сесії 6 скликання Войнилівської селищної ради від 06.09.2011 року №144-8/2011 року затверджено акт узгоджувальної комісії від 18.08.2011 року на погодження меж землекористування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , жителів с.Середнє Калуського району Івано-Франківської області.

Згідно висновку експерта за результатом проведення почерковзавчої експертизи від 06 квітня 2015 року №09/03-89 підпис в нижньому лівому та правому куті в акті встановлення та погодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_5 від 22 січня 2005 року навпроти прізвища ОСОБА_1 виконаний не ОСОБА_1 (а.с.109- 113 Т.2).

Згідно висновку повторної судової земельно-технічної експертизу №68/69/20-29 від 24.12.2020 року розроблена документація із землеустрою на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:0042 та :01:001:0041, на підставі якої ОСОБА_5 видано Державний акт серії ЯЖ № 569835 відповідає вимогам чинного земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування в частині його складу та змісту. Документація із землеустрою затверджена згідно вимог законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Площа та конфігурація земельних ділянок за кадастровим номером :01:001:0041 та за кадастровим номером :01:001:0042, які були у користуванні ОСОБА_5 відповідають матеріалам Технічного звіту, державному акту на право власності, а також відомостям Державного земельного кадастру. Площа та конфігурація земельних ділянок за кадастровими номерами :01:001:0068 та :01:001:0069, які були у користуванні ОСОБА_1 , відповідають Документаціям із землеустрою, державному акту на право власності, а також відомостям Державного земельного кадастру (а.с.14-30-22Т.3).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 43 ЗК України права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статей 27, 28 цього Кодексу. Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов`язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства. Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 23 ЗК України (в редакції, чинній на час передачі спірної земельної ділянки в постійне користування) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Частиною 1 статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У частині другій статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її права на земельну ділянку, а саме не доведено, що саме відповідачем, як суміжним землекористувачем, порушено межі належної їй земельної ділянки.

З такими висновком колегія суддів погоджується та вважає їх обґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю порушує її права на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона акт погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж не підписувала не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

При цьому колегія суддів бере до уваги те, що визначення на погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі у Державному акті серії ЯИ №707122 виданого 25.12.2009 року ОСОБА_1 на право приватної власності земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га зазначено, що межі не порушено.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій залишив поза увагою посилання ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позову, на непідписання нею акту встановлення меж земельної ділянки, яким визначалися межі земельної ділянки з покійним ОСОБА_5 , не впливають на правильність вирішення справи.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову правильними, такими, що відповідають нормам матеріального права та ухвалені з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), Об`єднаної Палати Касаційного цивільного Суду, викладених у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18), Верховного Суду, викладених у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 583/1573/17 (провадження № 40025св18),від 10 червня 2020 року у справі № 577/2663/17 (провадження № 61-37573св18), від 27 березня 2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18)та ін.

Суд також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про вибіркову оцінку доказів щодо проведених земельно-технічних експертиз з питань землеустрою, так як земельно-технічна експертиз від 05 грудня 2017 року проведена не уповноваженою особою, а тому відповідно 78 ЦПК України судом не прийнята до уваги, оскільки такі докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 28 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 06 вересня 2021 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський