Житомирський апеляційний суд
Справа №280/838/15-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 48 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Миніч Т.І, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №280/838/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю - об`єкта незавершеного будівництва, поділ в натурі об`єкта незавершеного будівництва, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки

та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту будівництва, визнання права власності на будівельні матеріали та роботи

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Василенко Р.О. в м.Коростишів

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1992 року по 01 березня 2013 року. В період шлюбу, на належній відповідачу земельній ділянці, ними за рахунок спільних сімейних коштів було розпочато будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок не закінчений будівництвом з відсотком готовності 57%.

Зазначає, що факт перебування в шлюбі, його розірвання та набуття права спільної сумісної власності на майно, набуте з відповідачем за період спільного проживання та ведення спільного господарства, підтверджується рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя об`єкт незавершеного будівництва - домоволодіння в АДРЕСА_1 , поділити в натурі вказаний об`єкт незавершеного будівництва виходячи із рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою.

Третя особа за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом в якому зазначив, що у 2004 році він із своїм сином ОСОБА_2 уклали договір, за умовами якого сторони вирішили за спільні кошти подобувати на виділеній відповідачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок. На виконання даного договору відповідач надає свою земельну ділянку для будівництва, а позивач надає 60000 доларів США для оформлення необхідної документації, проведення мереж комунальних послуг, придбання будівельних матеріалів, здійснення будівельних робіт. Після завершення будівництва відповідач зобов`язується оформити на позивача право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями.

В порядку виконання вказаного договору протягом 2004-2011 років за особисті кошти позивача були куплені будівельні матеріали, які були використані на будівництво. Рішенням Коростишівської міськради від 25.05.2007 вказана земельна ділянка була передана відповідачу у власність в порядку приватизації, а 06.08.2007 відповідач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0726 га з кадастровим номером :01:014:0329 по АДРЕСА_1 . Також, позивачем оплачено виготовлення технічної документації щодо проведення водо- та газопостачання, будівельні роботи оплачені позивачем, а відповідач ніяких матеріальних витрат не поніс.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач ОСОБА_2 заперечив продати незавершений будівництвом будинок та повернути витрачені кошти, при цьому без згоди сина він не може розібрати будинок та продати будівельні матеріали, третя особа ОСОБА_3 просить встановити факт будівництва ним житлового будинку по АДРЕСА_1 на умовах договору про спільне будівництво за його особисті кошти і визнати за ним право власності на будівельні матеріали та будівельні роботи, які були використані та здійснені під час будівництва вказаного житлового будинку.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року у задоволенні позовів ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю - об`єкта незавершеного будівництва, поділ в натурі об`єкта незавершеного будівництва, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, без проведення належного дослідження всіх доказів у справі та надання їм відповідної оцінки. При цьому зазначає, що посилання суду першої інстанції про те, що вказаний будинок є самочинним будівництвом є помилковим, оскільки в матеріалах справи містяться копія робочого проекту житлового будинку, довідки щодо газифікації спірного домоволодіння, технічні умови приєднання житлового будинку до електропостачання та водопостачання та рішення виконкому Коростишівської міської ради про продовження відповідачу терміну будівництва житлового будинку, які підтверджують ту обставину, що вказаний будинок є незавершеним будівництвом. При цьому також зазначає, що судом помилково не була прийнята до розгляду її заява від 22.03.2019 року про зміну підстав та предмета позову, оскільки хоча заява за своєю формою і була заявою про зміну підстав і предмета позову, однак за своєю суттю стосувалась одного і того ж майна - об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому судом правильно було взято до уваги, що будівництво спірного домоволодіння (житлового будинку) здійснювалось без затвердженого проекту та дозволу на проведення будівельних робіт, які є обов`язковими для будівництва житлового будинку, а тому підстав для поділу самочинного будівництва у суду не було.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1992 року, який був розірваний за рішенням Коростишівського райсуду Житомирської області від 01 березня 2013 року.

Рішенням виконкому Коростишівської міської ради № 362 від 26.08.1999 ОСОБА_2 було вирішено виділити земельну ділянку розміром 610 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 одержати від технічного бюро при Коростишівській держадміністрації технічну документацію на право забудови будинку на земельній ділянці та закінчити будівництво житлового будинку в строк до 25.08.2002.

Рішенням Коростишівської міської ради № 109 від 18.03.2004 надано дозвіл ОСОБА_2 на продовження терміну будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 до квітня 2007 року.

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0726 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 06.08.2007 року, який виданий на підставі рішення Коростишівської міськради Житомирської області від 25.05.2007 року.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції було установлено, що на вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час перебування в шлюбі здійснено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який на даний час не завершений будівництвом та не введений в експлуатацію.

Згідно висновку судового експерта Свістунова І.С. № 1007/09-2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10.09.2020, відсоток будівельної готовності одноповерхового житлового будинку з мансардним та підвальним поверхом становить 52%.

Факт будівництва вказаного будинку колишнім подружжям підтверджується поясненнями самих сторін, а також показаннями свідків, які підтвердили, що сторони в період шлюбу будували для проживання їх сім`ї будинок.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 359/2653/18).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя об`єкту незавершеного будівництвом та його поділу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 здійснювалось на підставі дозволу на виконання будівельних робіт та у відповідності до затвердженої проектної документації, відповідно до чинного на час початку будівництва «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженого наказом Держбуду України 05.12.2000 №273, а тому самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності й не може бути предметом поділу між подружжям. При цьому висновком судового експерта Свістунова І.С. № 1007/09-2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10.09.2020 та висновком судової будівельно-технічної експертизи №553/08.14 від 21.08.2014 встановлено лише ступінь будівельної готовності об`єкта, однак дані експертизи були проведені за відсутності матеріалів проектної, кошторисної, робочої та іншої документації, яка б містила інформацію про конструктивні елементи та прийняті архітектурно-планувальні рішення досліджуваного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом під час розгляду справи копії робочого проекту житлового будинку, довідки щодо газифікації спірного домоволодіння, технічні умови приєднання житлового будинку до електропостачання та водопостачання є безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявна лише копія робочого проекту, яка не містить інформації про його затвердження, а інші витяги з робочих проектів відносять до робіт з газопостачання, електропостачання та водовідведення та не стосуються будівництва будинку.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом у прийнятті до розгляду заяви позивача ОСОБА_1 про зміну підстав та предмета позову від 22.03.2019 року.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або під стави позову шляхом подання письмової заяви.

З поданої до суду позовної заяви від 22.03.2019 року слідує, що позивач просила суд стягнути з відповідача грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності подружжя, зокрема визнати спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, виділивши їх відповідачу, стягнувши з останнього компенсацію на користь позивача. Тобто зміст даної заяви свідчить про те, що позивач подала заяву, якою фактично змінила і предмет і підставу позову, що не передбачено нормами чинного процесуального законодавства.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалою суду від 08.04.2019 року відмовив ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду її позовної заяви про стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю - об`єкта незавершеного будівництва, поділ в натурі об`єкта незавершеного будівництва, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2020 року.

Головуючий Судді