Єдиний унікальний номер судової справи: 484/1239/21
Номер провадження 22-ц/812/1625/21 Cуддя - доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 її представника - Макогоненка Є.О. , представника відповідача - Макогонюк А.В. , представника третьої особи - Малиновської Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Служби у справах дітей Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді - Панькова Д.А. в приміщенні того ж суду о 10 год 13 хв у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Мигіївської сільської ради за участю третьої особи Служби у справах дітей Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області про повернення дитини,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про повернення дитини.

Позов обґрунтовувала тим, що 15 жовтня 2020 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року частково задоволено позов Служби у справах дітей Мигіївської сільської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відібрано у неї доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 травня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття на користь установи чи фізичної особи-опікуна (піклувальника) на утриманні якої буде знаходитися дитина.

На даний момент місце перебування її дитини їй не відомо, а відомо лише те що 05 лютого 2021 року донька вибувала з КЗ «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради. Вважає, що підстави які слугували прийняттю вищевказаного рішення суду відпали, оскільки на даний час вона пройшла курс психотерапії від алкоголізму, зробила ремонт в будинку, забезпечивши дитині достатні умови для проживання, проведення дозвілля та навчання, влаштувалась на роботу ученицею швачки на ПрАТ «Санта Україна», має кошти на утримання дитини. Наразі проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 .

Посилаючись на вказані обставини та на те, що може забезпечити дитину як матеріально так і в розумінні належних умов для проживання, просила суд повернути їй доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2021 року замінено відповідача - Мигіївську сільську раду Первомайського району Миколаївської області на Службу у справах дітей Мигіївської сільської ради.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року позов задоволено. Ухвалено повернути ОСОБА_1 її доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відібрану рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року у справі № 484/1702/20, яка була передана для подальшого влаштування органу опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області та відповідно до рішення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 03 лютого 2021 року № 22-р влаштована у опікунську сім`ю ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка стала на шлях виправлення та змінила своє ставлення до життя саме з метою повернення їй малолітньої дитини, а тому наявні підстави для повернення матері ОСОБА_1 її доньки ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі Служба у справах дітей Мигіївської сільської ради, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що повернення дитини матері є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини, у зв`язку з тим що мати не спроможна забезпечити дитині належний догляд, утримання та виховання, оскільки у позивачки відсутнє власне житло, під час перебування дитини в центрах соціально - психологічної реабілітації, ОСОБА_1 її життям не цікавилась, а крім того, пройшов досить малий проміжок часу, який не може свідчити про те, що позивачка та її співмешканець кардинально змінили свій спосіб життя. Дохід позивачки у розмірі 1 525, 95 грн не може в повній мірі забезпечити потреби дитини, а крім того, у ОСОБА_1 наявна заборгованість по відкритим виконавчим провадженням. За такого, дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Макогоненко Є.О. просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані про батька дитини записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України та який помер (а.с.5).

Конституцією України в статті 51 визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї свої батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Норми ст. 14 цього Закону передбачають, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Отже є законодавчо обумовленими як права дитини на проживання разом з батьками, так і права батьків виховувати дитину особисто, тому будь-яке обмеження цих прав є недопустимим.

У принципі 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не може, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

У справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року) Європейський Суд з прав людини вказав: «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ].

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року частково задоволено позов Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалено відібрати у ОСОБА_1 доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 травня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття на користь установи чи фізичної особи-опікуна (піклувальника) на утриманні якої буде знаходитися дитина (а.с.9-20).

Згідно довідки КЗ «Первомайський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 02 березня 2021 року №103 малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17 березня 2020 року по 05 лютого 2021 року перебувала у Центрі (а.с.27).

На підставі рішення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 03 лютого 2021 року № 22-р, донька позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштована у опікунську сім`ю ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72).

За положеннями ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивачка посилається на те, що підстави які слугували відібранню у неї дитини відпали, оскільки на даний час вона пройшла курс психотерапії від алкоголізму, зробила ремонт в будинку, забезпечивши дитині достатні умови для проживання, проведення дозвілля та навчання, влаштувалась на роботу ученицею швачки на ПрАТ «Санта Україна», має кошти на утримання дитини. Наразі проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 .

Так, з 11 січня 2021 року ОСОБА_1 працевлаштувалось в ПрАТ «Санта Україна» ученицею швачки та на даний час з липня цього року працює швачкою Ш розряду на даному підприємстві (а.с. 6)

Середня заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці становить 2 056,26 грн. за липень заробітна плата - 3317,86 грн. (а.с.138).

За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується як дисциплінований працівник, на роботу не запізнюється, за характером неконфліктна. Період навчання пройшов успішно, старанна, вчиться новим операціям, прислухається до рекомендацій, виконує норму (а.с. 74, 137).

На даний час позивачка проживає у будинку АДРЕСА_2 разом із співмешканцем ОСОБА_5 в якому вони зробили ремонт, облаштували окрему кімнату для дитини, що підтверджується Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї № 69 від 11 грудня 2020 року, №59 від 08 червня 2021 року та фото (а.с.7, 81-100).

Позивачка та її співмешканець ОСОБА_5 05 грудня 2020 року пройшли психотерапію з приводу алкогольної залежності та ввели собі протиалкогольний препарат довгострокової дії «дісульфірам» («абфіріт») терміном дії на 5 років, що підтверджуються копіями довідок № 20/111, № 20 /112 від лікаря - нарколога (а.с.8).

Згідно характеристик, наданих сільським головою Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 01 березня 2021 року та від 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 та її співмешканець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спиртними напоями не зловживають, громадський порядок не порушують, заяв та скарг на вказаних осіб від мешканців до сільської ради не надходило (а.с.28-29, 136).

Отже, встановлене свідчить про те, що ОСОБА_1 саме з метою повернення доньки змінила спосіб свого життя та ставлення до свого здоров`я.

У висновку про можливість повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №82 від 13 травня 2021 року Служба у справах дітей Мигіївської сільської ради вважає завчасним повернення дитини у родину (а.с.64-66).

Проте вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що причини, які стали підставою для відібрання доньки у позивачки на час розгляду позову відпали, що знайшло підтвердження дослідженням вищенаведених доказів, а відтак з метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнав за доцільне збереження її зв`язків із матір`ю та обґрунтовано задовольнив позов.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідность досягнення позивачкою достатнього матеріального забезпечення, як умови повернення дитини не можуть бути прийняті до уваги з огляду на позицію Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Заява № 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року, у п.50 якого зазначено, що сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту курсу лікування від алкогольної залежності пройшов невеликий проміжок часу також не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням досліджених усіх наданих доказів у сукупності щодо підстав для повернення дитини не мають вирішального значення.

Посилання на те, що у попередньому шлюбі співмешканця позивачки ОСОБА_5 виховувалася дитина позбавлена батьківського піклування, опікуном, якої була його дружина та у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини було знято опіку та вилучено дитину також не можуть бути прийнято до уваги, оскільки стосуються інших обставин.

До того ж, колегія зазначає про те, що при розгляді справи судом не встановлені виключні обставини, які можуть бути підставою для висновку про те, що проживання дитини з позивачкою створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або суперечитиме її інтересам, навпаки, обставини, що були підставою відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, які перешкоджали належному вихованню нею доньки, матір`ю усунуто.

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав, викладених у висновку про можливість повернення малолітньої дитини від 13 травня 2021 року № 82 та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381- 384 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 30 серпня 2021 року.