ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2496/21 Справа № 207/2073/17 Суддя у 1-й інстанції - Скиба С. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Дніпро

засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило виселити ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку, оскільки 08 грудня 2016 року позивач отримав у власність вказаний житловий будинок, загальною площею 66,8 метрів квадратних, житловою площею 25,4 метрів квадратних, на підставі договору іпотеки від 17 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.С. та зареєстрованого у державному реєстрі під номером 2914.

ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Л.Л. та АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив суд визнати протиправним рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 32860964 від 12 грудня 2016 року про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк», винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л.; скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності АТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_1 , номер запису про право власності № 17964173 від 08 грудня 2016 року; зобов`язати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіну Л.Л. поновити запис про право власності ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_1 - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю:

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 32860964 від 12 грудня 2016 року про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк»;

Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності АТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_1 , номер запису про право власності № 17964173 від 08 грудня 2016 року;

Зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіну Л.Л. поновити запис про право власності ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 .

Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких він просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 вересня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DZF0GK02242122, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 330 доларів США на придбання житла.

17 вересня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 також було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.С.

АТ КБ «ПриватБанк» набуло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 66,8 метрів квадратних, житловою площею 25,4 метрів квадратних, згідно державної реєстрації від 08 грудня 2016 року, номер запису про право власності № 17964173, на підставі рішення про реєстрацію права власності на будинок від 12 грудня 2016 року, індексний номер: 32860964, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, тоді як зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі, оскільки, за наслідками прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. рішення про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк», фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» щодо виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку, виходячи з наступного.

Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року № 524/10011/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», який було забезпечено договором іпотеки від 17 вересня 2007 року, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 15 330 доларів США на споживчі цілі.

Судом першої інстанції також було встановлено, що ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю мешкає у будинку АДРЕСА_1 та згоду на відчуження якого не давав. Разом з тим, на момент пред`явлення АТ КБ «ПриватБанк» позову про виселення у спірному будинку мешкала неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

АТ КБ «ПриватБанк», всупереч положень ст.76-81 ЦПК України, будь-яких доказів у спростування того, що ОСОБА_1 використовує спірний будинок як місце його постійного проживання, до суду першої інстанції не було надано.

Судом першої інстанції не було встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» доведено на підставі належних доказів, що ОСОБА_1 має на праві власності інше житлове приміщення.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа спірного житлового будинку складає 66,8 кв.м.

Таким чином, з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у нотаріуса були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказаний будинок за АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, з наступних підстав.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободу та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) дійшла висновку про те, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (пункт 36).

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що спір у ОСОБА_1 виник саме з АТ КБ «ПриватБанк» з приводу порушення останнім права власності позивача за зустрічним позовом на житловий будинок, внаслідок наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 25,4 кв.м.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74)).

Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Позовна вимога про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення не може бути звернена до приватного нотаріуса, а звертається до особи, яка порушує право власності.

Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19.

Суд першої інстанції не врахував того, що ефективним способом захисту права власності ОСОБА_1 у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 грудня 2016 року, індексний номер: 32860964.

Отже, ефективним способом захисту права власності ОСОБА_1 у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про визнання протиправним та скасувати рішення від 12 грудня 2016 року, індексний номер: 32860964, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за АТ КБ «ПриватБанк», а саме будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., відмовити саме з цих підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, зокрема, до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л., підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог у відповідній частині, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова