Справа №463/8768/21
Провадження №2/463/1557/21
УХВАЛА

07 вересня 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Гирич С.В., вивчивши матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 від 6 листопада 2003 року, посвідченого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Береською Н.Р., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №10.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається із позовної заяви, позивач звернулась до суду із позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 від 6 листопада 2003 року, посвідченого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Береською Н.Р., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №10, згідно якого спадкодавець все своє майно заповів ОСОБА_7 .

Як вбачається із позовної заяви та довідок Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Львівській області, які надані на запит суду, зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є: АДРЕСА_1 .

Не зважаючи на те, що позивач не посилається на положення процесуального законодавства щодо підсудності позову, подання позову саме до Личаківського районного суду м. Львова вказує на те, що позивач керується положеннями ст.114 ЦПК України, яка передбачає подання позовів з приводу нерухомого майна за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Проте дана правова норма не може застосовуватися при визначенні підсудності пред`явленого позову, оскільки у ньому ставиться питання визнання недійсним заповіту, а не визнання права позивачки на нерухоме майно.

Згідно п.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р., позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Позов про визнання заповіту недійсним не повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, оскільки спір між сторонами виникає не з приводу нерухомого майна, а щодо дійсності заповіту. За результатом розгляду даної категорії справ, в разі задоволення позову, у позивача може виникнути право на спадкування, а не речове право на спадкове майно.

Така позиція відповідає висновкам Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ВССУ, зробленим в Аналізі судової практики внаслідок застосування судами роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 23.01.2017р., пункт 15 якого не передбачає застосування виключної підсудності до вимог про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Беручи до уваги наведене та те, що даних про зареєстроване місце проживання або перебування відповідачів на території Личаківського району м. Львова немає, відповідачі зареєстровані у встановленому законом порядку на території Шевченківського району м. Львова, а відтак дана позовна заява не підсудна Личаківському районному суду м. Львова, тому матеріали справи слід передати до Шевченківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю.

З врахування наведеного та керуючись ст.ст. 30, 31 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним передати за територіальною підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львовадля розгляду за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Гирич С. В.