ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 711/11093/17
Провадження № 22-ц/821/1073/21
категорія: 304000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: Харківський національний університет внутрішніх справ

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2018 року у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України з 15.08.2009 року по 17.11.2015 року. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року №323 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 30.08.2010 року та присвоєно звання «рядовий міліції». Наказом ХНУВС від 15.06.2016 №136 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до УМВС України в Черкаській області для подальшого проходження служби. Наказом ГУ Національної поліції в Черкаській області від 17.11.2015 №4 о/с відповідача звільнено відповідно до ст. 77 ч.1 п.7 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). 30.09.2009 на виконання вимог Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Сумській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до ч.7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи у разі відм`ови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, складеною відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 45257,96 грн. Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти пов`язані з його утриманням, тому ХНУВС звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ХНУВС, витрати пов`язані з утриманням в сумі 45257,96 грн., та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2018 року позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (проживає в АДРЕСА_1 ; номер і серія паспорта - НОМЕР_1 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (місцезнаходження: м. Харків, пр-т Льва Ландау 27, код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України -08571096), витрати, пов`язані з утриманням в сумі 45257,96 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно з Довідками та розрахунками, щодо витрат, пов`язаними з утриманням курсанта, які складено відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 45257,96 грн.

Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, ані протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі.

Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. З договору, Відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти, пов`язані з його утриманням.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 45257,96 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм та вимог чинного законодавства України, просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2018 року та залишити позовну заяву Харківського національного університету внутрішніх справ без задоволення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідно до наказу МВС України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с, яким відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ (міліції), підставою звільнення є звільнення у запас Збройних сил України за п.64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації. Стверджує, що даний наказ проігноровано судом 1 інстанції. Однак, зміст саме цього наказу є важливим доказом того, що відповідач не порушував умови тристороннього договору та не звільнявся з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Вказує, що саме за цією підставою, а не за власним бажанням, як це зазначено в позові та стверджується у рішенні суду, і було звільнено відповідача з органів внутрішніх справ.

Зазначає, що зазначеної підстави для звільнення з органів внутрішніх справ не існувало на час складання договору (2009 рік), а значить вона не обумовлена в тристоронньому договорі як така, що тягне за собою відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням.

Отже, звільнення відповідача за вказаної підстави не може бути оскаржене виконавцем в особі ХНУВС, як таке, що порушує умови тристороннього договору, тому що така підстава для звільнення в договорі не прописана.

Також, звертає увагу, що посилання позивача та суду 1 інстанції в рішенні на ч.7 ст.18 Закону України «Про міліцію» не є коректним, так як відповідач звільнився за власним бажанням не з органів внутрішніх справ, а з Національної поліції 17.11.2015 року відповідно до Закону України «Про Національну поліцію». Закон України «Про міліцію» на зазначену дату вже не діяв (дата втрати чинності - 07.11.2015).

Стверджує, що той факт, що відповідач звільнився за власним бажанням з органів Національної поліції ніякого відношення до тристороннього договору не має.

Пояснює, що, дійсно, він відмовився від подальшого проходження служби в органах Національної поліції, але не в органах внутрішніх справ, як це викладено в позові та рішенні суду.

Причиною звільнення відповідача з органів Національної поліції став той факт, що всупереч отриманій у ХНУВС спеціальності, його було призначено не за фахом на посаду старшого інспектора Черкаського відділу поліції, у зв`язку з чим наказом ГУ Національної поліції в Черкаській області від 17.11.2015 №4 о/с його було звільнено за власним бажанням з органів поліції, а не з органів внутрішніх справ. У тристоронньому договорі йдеться про проходження відповідачем служби в органах внутрішніх справ, тому дія договору на проходження ним служби в Національній поліції не розповсюджується.

Відповідач звільнився за власним бажанням з органів Національної поліції, а не з органів внутрішніх справ.

Намагання позивача, а відповідно і суду вважати Національну поліцію органом внутрішніх справ не спирається на жодне правове підґрунтя, так як правовий статус Національної поліції підтверджується й Постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2014 №442 зі змінами, згідно з якою Національна поліція є окремим органом центральної виконавчої влади, не є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ, а отже не є органом внутрішніх справ та не є правонаступником органів внутрішніх справ (міліції).

Тому намагання позивача застосувати умови тристороннього договору про проходження відповідачем служби в органах внутрішніх справ на проходження ним служби в Національній поліції не має під собою жодних правових підстав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

06 травня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2018 року у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 травня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 травня 202 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2021 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

В суді встановлено, що Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року №323 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 30.08.2009 року та присвоєно звання «рядовий міліції».

Наказом ХНУВС від 15.06.2016 №136 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до УМВС України в Черкаській області для подальшого проходження служби.

Наказом ГУ Національної поліції в Черкаській області від 17.11.2015 №4 о/с відповідача звільнено відповідно до ст. 77 ч.1 п.7 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

30.09.2009 на виконання вимог Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Черкаській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з Довідками та розрахунками, щодо витрат, пов`язаними з утриманням курсанта, які складено відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 45257,96 грн.

Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, ані протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі.

Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. З договору, Відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно із п. 4.4. Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти, пов`язані з його утриманням.

Відповідно до п. 2.2.5. Договору орган у якому проходи службу відповідач зобов`язаний інформувати ХНУВС про звільнення ОСОБА_1 зі служби протягом трьох років після закінчення навчання із зазначенням підстав звільнення.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року №323 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 30.08.2009 року та присвоєно звання «рядовий міліції».

Наказом ХНУВС від 15.06.2016 №136 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до УМВС України в Черкаській області для подальшого проходження служби.

Наказом ГУ Національної поліції в Черкаській області від 17.11.2015 №4 о/с відповідача звільнено відповідно до ст. 77 ч.1 п.7 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

30.09.2009 на виконання вимог Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Черкаській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з Довідками та розрахунками, щодо витрат, пов`язаними з утриманням курсанта, які складено відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 45257,96 грн.

Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, ані протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі.

Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. З договору, Відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно із п. 4.4. Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти, пов`язані з його утриманням.

Відповідно до п. 2.2.5. Договору орган у якому проходи службу відповідач зобов`язаний інформувати ХНУВС про звільнення ОСОБА_1 зі служби протягом трьох років після закінчення навчання із зазначенням підстав звільнення.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що згідно з Довідками та розрахунками, щодо витрат, пов`язаними з утриманням курсанта, які складено відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 45257,96 грн.

Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, ані протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі.

Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти, пов`язані з його утриманням.

В силу ст.611ЦК України при порушенні зобов`язань наступають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема розірвання договору, відшкодування збитків.

Враховуючи викладене, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 45257,96 грн.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що звільнення відповідача за власним бажанням з органів Національної поліції ніякого відношення до тристороннього договору не має, так як відповідач звільнився за власним бажанням з органів Національної поліції, а не з органів внутрішніх справ, є помилковими. Оскільки відшкодування витрат пов`язане саме із проходженням навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, а не з органом, з якого фактично особа звільняється протягом трьох років після закінчення навчання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2018 року у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий: В.О. Єльцов

Судді : Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак