Дата документу 16.08.2021
Справа № 937/614/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Міщенко Т.М.

за участі секретаря - Твердої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/9 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Свій позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько її сина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на майно - 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору дарування частини житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 600. В інтересах сина позивачка звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу з питанням оформлення спадщини та їй було видано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є також його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Враховуючи те, що померлий ОСОБА_5 не був записаний батьком дитини, позивачці було повідомлено, що ОСОБА_2 не має право на спадщину як син померлого та було запропоновано звернутись для вирішення даного питання до суду. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ст.135 СК України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 не має можливості надати в нотаріальну контору документи, що підтверджують родинний зв`язок спадкодавця та спадкоємця. В іншому порядку, крім судового, встановити факт батьківства можливості не має. Померлий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавав себе батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З квітня 2000 року позивачка разом із ОСОБА_5 постійно проживали однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_2 , а з 01.10.2005 стали мешкати за адресою: АДРЕСА_1 , разом вели спільне господарство, виховували сина, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час реєстрації народження дитини запис було зроблено зі слів позивачки та по батькові зазначено саме « ОСОБА_2 ». Батьком дитини записано - « ОСОБА_5 », що свідчить про те, що батьком дитини дійсно був ОСОБА_8 . Під час реєстрації дитини в органах РАЦСу ОСОБА_5 не зміг самостійно з`явитись для подання заяви, оскільки майже одразу після того, як він забрав ОСОБА_1 з полового будинку, поїхав на заробітки до м. Харків. Згідно довідки, виданої директором Мелітопольської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11 ММР ЗО, вихованням сина дійсно займався ОСОБА_5 . Окрім того, 28.05.2016 на ім`я позивачки та на ім`я ОСОБА_5 адміністрацією та педагогічним колективом Мелітопольської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11 була видана подяка батькам за виховання дитини, участь у житті класу і школи. Також, згідно з довідкою від 04.11.2020 їхній син відвідував лікаря-невролога у 2017-2019 роках, батько дитини - ОСОБА_5 приділяв увагу лікуванню дитини, відвідував лікаря разом з позивачкою. Відповідно до запису в медичній картці сина, його батьком вказано ОСОБА_5 . На думку позивачки ОСОБА_1 , вказані обставини, кожен окремо та всі в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_5 на момент життя визнавав себе батьком їхнього сина - ОСОБА_2 та був ним. Встановлення факту батьківства необхідно їй для прийняття спадщини сином після смерті батька ОСОБА_5 . Згідно з ухвалою суду від 26.10.2020 ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, однак заяву було залишено без розгляду, оскільки між учасниками справи існує спір про право. Встановлення факту батьківства потрібно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/9 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був померлий.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомої суду причини, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

В попередньому судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 показав, що не визнає позов у зв`язку з тим, що за час життя його батько ОСОБА_5 чомусь не визнав батьківство, можливо були якісь перешкоди і він не був у цьому впевнений. З батьком відповідач мешкав приблизно до 2004 року, потім батько переїхав разом з ОСОБА_1 і мешкав по АДРЕСА_1 . Після народження ОСОБА_2 вони іноді зустрічались з батьком.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.24/. Витрати по його похованню понесла позивачка ОСОБА_1 , про що свідчить копія довідки від 07.11.2019 /а.с.80/. Після його смерті відкрилась спадщина на майно - 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору дарування частини житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 600, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи № 6/2020 /а.с.67-115/.

Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу з питанням оформлення спадщини в інтересах сина і отримала витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с.23/. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З квітня 2000 року позивачка разом із померлим ОСОБА_5 постійно проживали однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом про проживання від 10.11.2020 /а.с.13/, а з 01.10.2005 стали мешкати за адресою: АДРЕСА_1 , разом вели спільне господарство і від їх спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_2 , якого вони разом виховували, що підтверджується довідкою від 09.11.2020 /а.с.14/ та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 /а.с.25/. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ст. 135 СК України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України від 10.09.2014 № 0 /а.с.12/. Під час реєстрації народження дитини запис було зроблено зі слів позивачки та по батькові зазначено саме « ОСОБА_2 ». Батьком дитини записано - « ОСОБА_5 ».

Згідно довідки № 291 від 04.11.2020, виданої директором Мелітопольської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11 ММР ЗО, вихованням сина займався ОСОБА_5 /а.с.15/.

Окрім того, 28.05.2016 року на ім`я позивачки та на ім`я ОСОБА_5 адміністрацією та педагогічним колективом Мелітопольської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11 була видана подяка батькам за виховання дитини, участь у житті класу і школи /а.с.20/.

Також, згідно з довідкою від 04.11.2020 року їхній син відвідував лікаря-невролога у 2017-2019 роках, батько дитини - ОСОБА_5 приділяв увагу лікуванню дитини, відвідував лікаря разом з позивачкою /а.с.16/.

Відповідно до запису в медичній картці сина, його батьком вказано ОСОБА_5 /а.с.17/.

Також позивачем на підтвердження факту визнання ОСОБА_5 батьківства відносно ОСОБА_2 надані суду їх спільні фотографії /а.с.18-19/.

Згідно з ухвалою суду від 26.10.2020 ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, однак заяву було залишено без розгляду, оскільки між учасниками справи існує спір про право /а.с.21-22/.

Допитана в попередньому судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , 1947 року народження, яка мешкає в АДРЕСА_3 , показала, що була сусідкою померлого ОСОБА_5 та позивачки ОСОБА_1 , які приїхали з села Семенівка та почали жити разом в буд. АДРЕСА_3 , дитині на той час був 1 місяць. ОСОБА_5 весь час був з маленьким ОСОБА_2 , займався його вихованням, лікуванням, навчанням. Він був гарним батьком для нього. Від першого шлюбу в ОСОБА_5 вже було двоє дітей, проте він дуже радів ще одній дитині - ОСОБА_2 , хоча і не встиг зареєструвати батьківство по відношенню до хлопчика. Завжди називав його своїм сином, возив на відпочинок до моря і святкував з ним дні народження.

На підставі ст. 3 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом, від 15.10.1975, ратифікованої Україною 14.01.2009, встановлено, що батьківство стосовно кожної дитини, народженої поза шлюбом, може бути підтверджене або встановлене шляхом добровільного визнання або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на їм`я, набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Також, держави-учасниці гарантують рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

У відповідності до п. 9 вказаної Постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Згідно з ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Слід зазначити, що відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, мають розглядатися за правилами позовного провадження. Отже, факт батьківства/материнства не може бути встановлений в окремому провадженні з метою реалізації спадкових прав.

Рішенням ЄСПЛ, яке ухвалене 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», у якому Суд відзначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією та полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що стосується важливого аспекту її особистої ідентичності.

В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_5 визнавав батьківство щодо ОСОБА_2 , завжди проявляв батьківську турботу. Дану обставину підтвердив свідок у судовому засіданні, а також наявні в матеріалах справи докази.

Що стосується визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/9 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Факт встановлення батьківства має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки необхідний для захисту майнових та немайнових законних інтересів дитини ОСОБА_2 . Метою встановлення батьківства є оформлення спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги - дитиною спадкодавця.

З урахуванням наведеного, суд вважає позов законним та обґрунтованим, а позовні вимоги щодо встановлення факту батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/9 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 89, 247 ч. 2, 263-265, 315, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/9 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач 1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач 2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя: