н/п 2/490/723/2020 Справа № 490/3997/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді - Черенкової Н.П.

секретаря- Бондаренко А.В.,

адвоката позивача - Лєбєдєва А.С.,

адвоката відповідача - Дорошенко А.П.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ.

Короткий зміст позовних вимог та заперечень, процесуальні дії суду.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та в рахунок поділу майна транспортний засіб марки «HYUNDAI Н1» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

При цьому позивач вказав, що під час шлюбу окрім даного майна було придбано: Смартфон, вартістю 787,50 грн., цифрова камера - 437,50 грн., мобільний телефон 305,0 грн., міксер з чашею - 666,67 грн., прим.комп.прог.-74,95 грн., електроінструмент- 739,50 грн., полкодерж. 5х16-10.45 грн., ПВХ з проклеюванням- 86,06 грн., ДСП, ДВП з розпилом та картами крою - 653,68 грн., стяжка з направляючими роліковими-37,62 грн., ДСП з картами крою та розпилу-1443,58 грн., ПВХ з проклеюванням-247,78 грн., ДСП з картами крою та розпилом- 873,43 грн., ПВХ з проклеюванням- 318,65 грн., ПВХ з ручним проеклеюванням - 30,84 грн., опора подвійна - 174,07 грн., ДВП біле з розпилом та картами крою - 198,30 грн., ролла - 70, 79 грн., ушко навісне - 9,63 грн., матраци 6982,50 грн., Ю ноутбук- 995,50 грн., радіатор- 990,0 грн., товари для биметал Мирадо- 780,0 грн., маршрутизатор з зовнішнім приводом - 368,50 грн., душова кабіна - 3541,0 грн., смартфон - 5999,50 грн., вікна - 9495,00 грн., кухонна машина з додатковим обладнанням - 9999,50 грн., аксесуари для кухонного комбайну - 1919,0 грн., блендерний набір - 584,50 грн., Лотос - 1249,50 грн., БФП стременевий з ноутбуком - 10818,41 грн., посудомийка, аксесуари для пилесосу, засоби догляду та м`ясорубка - 8724,80 грн., дрель - 1080 грн., на загальну суму 71141,21 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1999 року, з 2018 року шлюбні відносини припинені, та справа про розірвання шлюбу знаходиться в суді.

За час шлюбу до моменту припинення ведення спільного господарства за спільні кошти сторонами було придбано вище зазначене майно.

Згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя ними не досягнуто.

За такого, і просив про задоволення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 10.05.2019 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П., яка отримана останньою 14.05.2019 року.

Ухвалою від 14.05.2019 року дана позовна заява залишена без руху.

Ухвалою від 13.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

07.11.2019 року адвокатом відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якій просила визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_1 , а також вказаний у позові транспортний засіб, причіп вантажний для легкових автомобілей ПГ0-250-00.00.00.ПС «Орлик», гараж № НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі « Південний Буг».

Ухвалою суду від 25.11.2019 року задоволено клопотання відповідача про витребування від КП ММ БТІ відомостей про зареєстроване право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , долучено до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за № 181550369 від 18.09.2019 року. Надана можливість позивачу надати відповідь на відзив у вигляді пояснень, міркувань та аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотивів їх визнання або відхилення. У підготовчому засіданні оголошена перева на підставі ст. 198 ЦПК України.

17.01.2020 року адвокатом Лєбєдєвим А.С. надана відповідь на відзив наступного змісту, в якому заперечення відповідача вважав безпідставними, та просив про задоволення позову у повному обсязі.

17.01.2020 року від адвоката Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено та слухання справи відкладено на 17.03.2020 року.

16.03.2020 року від ОСОБА_1 надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому позивач просила: визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом їїх особистої власності; визнати об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_1 автомобіль марки «HYUNDAI Н1» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , причіп «Орлик», гараж № НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі «Південний Буг».

Ухвалою суду від 17.03.2020 року дана зустрічна позовна заява залишена без руху, та слухання справи відкладено на 07.05.2020 року.

17.04.2020 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла уточнена позовна заява про поділ спільної сумісної власності подружжя. При цьому, позивачем заявлено клопотання про зменшення розміру ставки судового збору.

Ухвалою суду від 07.05.2020 року у задоволенні клопотання про зменшення ставки судового збору відмовлено, наданий строк для оплати судового збору, у зв`язку з чим оголошено перерву.

Ухвалою суду від 16.09.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 ; закрито підготовче судове засідання та справу признчено до судового розгляду на 30.11.2020 року.

26.11.2020 року ОСОБА_1 подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що її адвокат знаходитьтся у Київському апеляційному суді.

Дане клопотання судом задоволено та слухання справи відкладено.

У зв`язку з неявкою сторін до судового засідання 12.05.2021 року, слухання справи відкладено на 26.08.2021 року.

30.07.2021 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Лєбєдєва А.С. надійшла уточнена позовна заява, в якій просив :

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя

- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки Hyundai Н1, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1

- визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) право власності на: Смартфон TEXET TM-4677, Цифрова камера CANON Power Shot A2500 червоний, Мобільний телефон Samsung GT-E2152 (Duas), Мобільний телефон Samsung GT-C5212 (Duos), Міксер з чашою TEFAL HT4131ЗЕ, Прим. Комп. Прог. Patee Recipes Premium, Електроінструмент Forte БМК-2553, Полкодерж 5х16 тис. шт..р., опора подвійна гвоздикова, кромка дуб молочного кольору, ПВХ з проклеюванням, ДСП, ДВП с разпилом та картами крою, Стяжка з направляючими роликовими, ДСП з картами крою та разпилом, ПВХ з проклеюванням, ДСП з картами крою та рас пилом, ПВХ з проклеюванням, ПВХ з ручним проклеюванням. Направл. Шарікові телескопічні, опора подвійна, петля та колодка, ДВП біле з розпилом та картами крою, UN ролла, Ушко навісне, Матраси ППУ NEW VERSUS 1308,1253,31; Ноутбук ASUS з карткою екстра, Радіатор биметал Мирадо 500/96, Товари для биметал Мирадо, Маршрутизатор з зовнішнім приводом та хабом, Душова кабіна з кріпленням, Вікна, Смартфон Samsung, Кухонна машина Kenwood з додатковим обладнанням, Аксесуари для комбайну Kenwood, Блендерний набір VITEK, Лотос Ор.Итал, БФП струменевий Epson з Ноутбуком Lenovo, Посудомийка, аксесуари для пилососу, засоби догляду та м`ясорубка та електроінструмент-дрель в порядку поділу спільного майна подружжя.

У судовому засіданні представник позивачав просив про залишення позовних вимог, а саме: Смартфон TEXET TM-4677, Цифрова камера CANON Power Shot A2500 червоний, Мобільний телефон Samsung GT-E2152 (Duas), Мобільний телефон Samsung GT-C5212 (Duos), Міксер з чашою TEFAL HT4131ЗЕ, Прим. Комп. Прог. Patee Recipes Premium, Електроінструмент Forte БМК-2553, Полкодерж 5х16 тис. шт., опора подвійна гвоздикова, кромка дуб молочного кольору, ПВХ з проклеюванням, ДСП, ДВП с разпилом та картами крою, Стяжка з направляючими роликовими, ДСП з картами крою та разпилом, ПВХ з проклеюванням, ДСП з картами крою та рас пилом, ПВХ з проклеюванням, ПВХ з ручним проклеюванням. Направл. Шарікові телескопічні, опора подвійна, петля та колодка, ДВП біле з розпилом та картами крою, UN ролла, Ушко навісне, Матраси ППУ NEW VERSUS 1308,1253,31; Ноутбук ASUS з карткою екстра, Радіатор биметал Мирадо 500/96, Товари для биметал Мирадо, Маршрутизатор з зовнішнім приводом та хабом, Душова кабіна з кріпленням, Вікна, Смартфон Samsung, Кухонна машина Kenwood з додатковим обладнанням, Аксесуари для комбайну Kenwood, Блендерний набір VITEK, Лотос Ор.Итал, БФП струменевий Epson з Ноутбуком Lenovo, Посудомийка, аксесуари для пилососу, засоби догляду та м`ясорубка та електроінструмент-дрель - без розгляду.

Ухвалою суду від 26.08.2021 року дане клопотання задоволено, і ці вимоги залишені без розгляду.

Інші вимоги педставник позивача підтримав у повному обсязі з підстав, вказаних у позові та просив про їх задоволення. При цьому, представник позивача не заперечував проти визнання за кожним із подружжя права власнорсті на 1/2 частину набутого в шлюбі майна, а саме квартири та атомобілю.

Відповідач позов не визнала, та послалась на те, що майно придбане на її ім`я, а тому являється її особистою власністю. При цьому, ОСОБА_1 пояснила суду, що дійсно майно придбане під час шлюбу, але проти його розподілу заперечує, згодна сплатити вартість квартири позивачу з врахуванням долі вартості автомобіля, який не заперечувала передати у власність ОСОБА_1 . При цьому, проти визнання права власності за відповідачем заперечувала.

Представник позивача проти отриммання вартості частки квартири заперечував, вважав вирішення даного питання передчасним.

За клопотанням позивача судом оголошена перерва у судовому засіданні після дослідження письмоваих доказів до 31.08.2021 року.

Позивач та відповідач до судового засідання після перерви не з`явились, направили до судового засідання своїх адвокатів, які вважали за можливе закінчити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача.

При цьому, відповідач надала заяву про слухання справи у її відсутність, та просила відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю.

Судом постановлено про продовження розгляду справи у відсутності сторін, які не з`явились, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Представниками сторін заяв клопотань не надано, інших доказів не надійшло.

Представник позивача просив про задоволення позову, представник відповідача просила про відмову у задоволенні позову.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

06.06.1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 вступили до шлюбу, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За договором купівлі-продажу від 18.02.2006 року, посвідченим нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шаталюк В.М. (реєстровий номер 233), ОСОБА_6 ,за якого діяв ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 24.01.2006 року ( р/№ 2-23) продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 , яка належала продавцю на праві приватної власності за 33 101,00 грн.

Право власності зарєстровано 31.03.2006 року (№ 13619495).

Висновком по визначенню вартості даної квартири, на момент подання позову ринкова вартість квартири складає 551 600 грн.

За свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки «HYUNDAI Н1» д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску.

Висновком по визначенню вартості колісного транспортного засобу, вартість даного транспортного засобу складає 121000 грн. на момент пред`явлення позову.

З наданою оцінкою ОСОБА_1 не згодна.

Адвокатами сторін клопотання про визначення вартості рухомого та нерухомого майна в судовому засіданні не заявлялось.

Окрім того, сторони не заперечували, що наявне інше майно, яке не входить в предмет даного позову. Зокрема, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано 22.05.2006 року, тобто, під час шлюбу з ОСОБА_1 . У серпні 2007 року ОСОБА_1 придбаний причеп до автомобіля за 1000 грн., та інше майно, яке не було предметом дослідження в силу приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України.

Окрім того, в силу ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету доказування на власний розсуд.

ВИСНОВКИ ТА ПОЗИЦІЯ СУДУ.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданн і.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Установивши, що на об`єкт нерухомого майна (квартира), набуте право власності на підставі цивільно-правової угоди під час шлюбу, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вона була придбана, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира є правом спільної сумісної власності подружжя, а тому доводи позивача є вірними.

Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18). Тому висновок ОСОБА_1 про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу на своє ім`я є безумовною підставою для віднесення такого майна до її приватної власності, є неправильним та суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19), Постанові ВС від 24.03.2021 року у справі 501/2211/18.

Судом встановлено, що спірний транспортний засіб марки «HYUNDAI Н1», 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , набуто сторонами за час зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, тобто він є спільним сумісним майном подружжя.

Сам факт оформлення права власності на автомобіь на ім`я ОСОБА_1 не спростовує вище викладеного, доказів протилежного ОСОБА_1 не надала.

Згідно із законом не має значення ,хто вказаний в реєстраційних документиах, має водійське посвідчення і постійно використовує машину, важливий лише факт її придбання в законному шлюбі, а значить на даний тип майна поширюється пораво спільного володіння. З іншого боку, особистий транспорт відноситься до категорії майна, яке має статус неподільного.

Згідно із статею 183 ЦКУкраїни, майно або предмет, розділ яких в натурі неможливий, визнаються неподільними.

Таким чином, розглядаючи справи про поділ автомобіля між подружжям, суд повинен знайти спосіб задовольнити інтереси обох сторін, але при цьому зберегти цінність майна.

При цьому, поділити майно можна на пісдтаві договору, однак при відсутності компромісу, судова практика виходить із таких способів розподілу неподільної речі: право власності переходить до чоловіка (дружини), але він компенсує другій стороні грошову компенсацію в розмірі половини вартості машини. Для того, щоб встановити розмір виплати слід провести незалежну оцінку; машина дістається в приватне володіння одному із подружжя, а другий замість неї отримує інше майно в особисту власність, яке має рівноцінну вартість; якщо суд не в змозі вирішити в чию власність перейде автомобіль, то виносить рішення розділити його на частини, тобто право власності зберігається за обома сторонами.

Автотранспортний засіб вважається неподільним: його частки визначаються умовноі оцінюються в фінансовому еквіваленті. З`ясувати реальну вартість машини подружжя може самостійно, вивчивши ринок уживання моделей з врахуванням амортизаціїта пробігу. Якщо сторони не можуть дійти згоди, вартість такого автомобіля визначається експертом.

Ураховуючи викладене, суд, вирішуючи спір, встановив правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановив, що домовленості щодо розподілу всього набутого майна між ними не досягнуто, оцінка вартості автомобіля на даний час не надана, відповідач не згодна з оцівнкою, наданою позивачем, однак ні однією із сторін не заявлено клопотання щодо визначення вартості з врамхуванням зносу на день розгляду справи судом, однак з`ясовано джерело і час його придбання, враховуючи презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, встановивши, що спірний автомобіль зареєстрований за відповідачкою однак перебуває у користуванні обох сторін (внесені дані про користування автомобілем ОСОБА_1 ), від компенсування частки відповідачці іншим майном при заявлених позовних вимогах неможливо, позивач вказував про належний захист порушеного права і шляхом визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, то при таких обставинах суд приходить висновку про можливе задоволення позову частково шляхом визнання права власності на автомобіль по 1/2 частині за кожним, і саме такий спосіб захисту буде відповідати інтересам подружжя. Окрім того, такий спосіб відповідатиме приписам ст.60,61,63,66,68,70, 71 СК України, та не позбавляє сторін у подальшому захистити свої права у спосіб, передбаченй законом.

Суд також не вбачає підстав, передбачених ч.ч.2,3 ст.70 СК України щодо відступу від засад рівності часток подружжя, оскільки не надано доказів, що мають істотне значення.

За такого, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки квартира та автомобіль є такими, що придбані під час шлюбу за сумісні кошти, та підлягають розподілу у рівних частках.

Заперечення проти позову відповідача не заслуговують на увагу за недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову часково покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До судових витрат на підставі ст.133 ЦПК України відносяться судовий збір, на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, витребувапння доеазів, та інших витрат, пов`язаних із вчиненням процесуальних дій при розгляді справи.

Позивачем сплачено при подачі позову судовий збір 3363,00 грн., виходячи із розміру ціни позову 336 300 грн. (275 000+ 60500).

За такого, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 2750,00 грн., інші витрати стороною не заявлялись та докази по їх понесенню суду не надані.

Керуючись статтями3,4,10,13,76-82,89,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину за кожним на автомобіль «HYUNDAI Н1» 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2750,00 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 02 вересня 2021 року.

Суддя: Черенкова Н.П.