Справа № 720/772/21
Провадження № 2/720/387/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Магальської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Магальської сільської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Магальської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Магальської сільської ради про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що з 02 серпня 2013 року він та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 , яка проживає з ним у будинку його батьків в с. Магала колишнього Новоселицького району та знаходиться на його утриманні і вихованні. В даний час шлюбні відносини припинені та сторони проживають окремо. Просив визначити постійне місце проживання його малолітньої доньки з ним, оскільки він матеріально забезпечений, а відповідачка в силу постійних закордонних поїздок не зможе забезпечити належне виховання дитини.

Відповідачка подала до суду відзив, в якому заперечувала проти позову та зазначила на неправдивість відомостей, викладених позивачем у позовній заяві. Так, дитина ОСОБА_5 , проживає не з позивачем, а з нею у будинку її батька в с. Магала колишнього Новоселицького району, у зв`язку із чим перебуває на її утриманні та вихованні. Вона працевлаштована та має самостійний заробіток, забезпечена житлом, багато часу приділяє вихованню доньки та її лікуванні, яка хворіє на хронічну хворобу нирок. Просила, відмовити у позові, оскільки проживання доньки з нею відповідає найкращим інтересам дитини.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що підставою для визначення місця проживання дитини з ним є той факт, що він побоюється, що відповідачка може вивести дитину за кордон у разі проживання доньки з нею. Позивач підтвердив, що наразі дитина проживає разом із відповідачкою, яка займається її лікуванням. Він же по роду роботи часто виїжджав за межі області на 2-3 тижня, в цей період дитина залишалася з його батьками.

Відповідачка просила відмовити у позові та пояснила, що її виїзд на роботу на кордон був пов`язаний із відсутністю необхідних коштів для лікування дитини. Після припинення шлюбних відносин вона працевлаштувалась в Україні, утримує та виховує дитину, яка проживає разом із нею у будинку її батьків, а також займається лікуванням дитини, яка періодично проходить стаціонарне лікування. В період коли вона знаходилась за кордоном, дитина знаходилась із позивачем, який використав дану обставину та подав заяву до суду про винесення судового наказу про стягнення з неї аліментів. В той же час, після приїзду до дому дитина знаходиться разом із нею на її повному утриманні та вихованні.

Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Магальської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Магальської сільської ради подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та відмовити у задоволенні позову із урахуванням рішення виконавчого комітету сільської ради, яким вирішено за доцільно визначити місце проживання дитини із її матір`ю.

Свідок ОСОБА_6 показала, що є мамою позивача, який проживав разом із відповідачкою в її домоволодінні. Остання деякий час перебувала на заробітки за кордоном, в цей час дитина фактично знаходилась на її утриманні та вихованні. Після приїзду додому відповідачка забрала дитину та вони перейшли жити до її батьків, у зв`язку зі чим на даний час дитина перебуває на утриманні та вихованні відповідачки.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши докази цивільної справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що із 02 серпня 2013 року по 29 червня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Після припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_5 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 та проживає разом із її матір`ю ОСОБА_3 в будинку батька останньої по АДРЕСА_1 , що сторонами не оспорюється та підтверджується довідкою Магальської сільської ради № 1114 від 07 травня 2021 року та актом обстеження житло-побутових умов Магальської сільської ради від 12 квітня 2021 року.

З довідки закладу дошкільної освіти «Кастел фермекат» с. Прут Магальської сільської ради № 05 від 12 квітня 2021 року слідує, що ОСОБА_5 відвідує старшу інклюзивну групу даного закладу.

З довідки закладу дошкільної освіти «Кастел фермекат» с. Прут Магальської сільської ради № 01-17/08 від 13 травня 2021 року слідує, що ОСОБА_5 завжди охайно доглянута, мати спілкується з вихователями та цікавиться життям та навчанням дитини у садку.

З характеристик Магальської сільської ради № 578 від 22 квітня 2021 року та № 638 від 12 травня 2021 року слідує, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання та приділяє багато уваги вихованню своєї доньки, яка проживає разом із нею.

З акту обстеження житло-побутових умов Магальської сільської ради від 12 квітня 2021 року слідує, що ОСОБА_3 проживає разом із донькою ОСОБА_5 в житловому будинку її батька по АДРЕСА_1 . Житловий будинок з усіма зручностями, є 4 житлових кімнат, кухня та винна кімната. Для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови.

З довідки Магальської амбулаторії від 11 червня 2021 року слідує, що ОСОБА_5 хворіє на хронічну хворобу нирок.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № ІХ-210101/3537 від 10 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 з 02 по 10 червня 2021 року проходила стаціонарне лікування у нефрологічному відділенні.

11 червня 2021 року Магальською амбулаторією ОСОБА_5 було виписано ряд направлень для консультації та стаціонарне лікування.

В ході судового розгляду з`ясовано, що дитину ОСОБА_5 в ході консультацій та стаціонарного лікування супроводжувала її матір ОСОБА_3 ..

З трудової книжки ОСОБА_3 слідує, що вона працює продавцем продовольчих товарів у ФОП « ОСОБА_7 » починаючи з 20 травня 2021 року.

З довідок ФОП ОСОБА_8 від 20 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 працює у нього покрівельником сталевих покрівель

Таким чином, аналізуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що обидві сторони характеризуються позитивно, будучи працевлаштованими є забезпеченими матеріально, фактично наймають житло у своїх батьків, раніше не судимі, не перебувають на обліку у нарколога та психіатра.

Подані як докази у даній справі та досліджені судом довідку Магальської сільської ради № 574 від 04 березня 2021 року та акт обстеження Магальською сільською радою житлово-побутових умов від 25 березня 2021 року, відповідно до яких ОСОБА_5 проживає та перебуває на утриманні її батька ОСОБА_1 , суд вважає недостовірними доказами у даній справі, оскільки вони суперечать встановленим обставинам справи, відповідно до яких на час судового розгляду даної справи дитина проживає та перебуває на утриманні матері, а тому на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи.

З наявних у справі протоколів індивідуальних психологічних консультацій та діагностики слідує, що дитина ОСОБА_5 проявляє та ділиться своїми позитивними емоціями із батьком. Отримує щасливі моменти від обох батьків та на перший план відступає позиція мами. В той же час, дівчина почуває себе тривожною через важкі стосунки батьків.

Висновком органу опіки та піклування Магальської сільської ради № 41 від 19 травня 2021 року визначено за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 з мамою ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . Одночасно, ОСОБА_3 рекомендовано забезпечити безперешкодне спілкування дитини із її батьком ОСОБА_1 ..

Вирішуючи дану справу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що першочергово враховує інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків.

Батьки дитини, які безсумнівно відіграють важливу роль у житті та розвитку дитини, мають право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Однак, на думку суду дослідженими доказами доведено перевагу матері перед батьком в тому, що визначення місця проживання дитини з нею відповідає найкращим інтересам самої дитини.

Так, дитина на даний час проживає разом із матір`ю, з якою склалися теплі тісні відносини. Остання виховує доньку, цікавиться її успішністю у дошкільному закладі. Крім цього, відповідачка приймає активну участь у лікуванні дитини, яка страждає на хронічну хворобу, забезпечує її медичні обстеження та в силу малолітнього віку супроводжує її під час лікування в медичних закладах.

В той же час, в ході судового розгляду позивач не спромігся відповісти який діагноз у дитини та в якому медичному закладі вона проходила лікування, що свідчить про те, що він недостатньо уваги приділяє саме лікуванню доньки. Крім цього, в силу своєї роботи позивач на 2-3 тижня відлучається з постійного місця проживання в інші області, що на думку суду ускладнить його участь у повсякденному вихованні дитини.

Визначаючи місце проживання дитини з одним із батьків, суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, враховуючи особливість цієї категорії спорів та чутливість дитини.

За вказаних обставин, суд керуючись найкращими інтересами дитини погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини із відповідачкою, оскільки таке вирішення спору дає підстави для висновку про гармонійний розвиток та належне виховання дитини.

Крім цього, визначення місця проживання дитини біля матері не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що проживання дитини з відповідачкою може привести до її вивезення за кордон, оскільки дане посилання ґрунтується на припущеннях, що суперечить ст. 81 ЦПК України.

Також, суд вважає безпідставним твердження представника позивача про те, що оскільки відповідачка не звернулася із зустрічним позовом, суд не має процесуальних підстав для відмови у позові.

Виходячи зі змісту ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В даному випадку, дитина проживає із матір`ю, а батько проживає окремо від них, та він оспорює подальше проживання дитини разом із матір`ю. Спір між ними в розумінні ст. 161 СК України знаходиться на вирішенні суду та відповідачка з якою проживає дитина не зобов`язана подавати зустрічний позов для визначення місця проживання дитини з нею, це є її правом. В той же час, відповідачка може подати відзив (заперечення проти позову), чим вона скористалася.

На підставі ст.ст.6, 7, 19, 141, 142, 150, 157, 161, 171 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог Магальської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Магальської сільської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.