Справа № 541/437/21
Номер провадження 2/541/437/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 серпня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судових засідань - Непокупної Л.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення, оскільки останній систематично порушує правила співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім`ї.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач є одноособовим власником будинку розташованого по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований та проживає, як член сім`ї власника будинку, син позивача, ОСОБА_2 . Він не проживав у будинку близько 20 років, так як мав свою сім`ю, а з вересня 2020 року знову почав проживати в будинку позивача.

Позивач вказує, що прожити разом з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпно. ОСОБА_2 часто провокує та влаштовує сварки та іноді навіть бійки. Принижує позивача та інших мешканців будинку. Неодноразово перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняв насильство в сім`ї, а саме дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лексикою та погрози фізичною розправою в наслідок чого була завдана психологічна а також фізична шкода мешканцям, серед яких власник будинку, його доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітньому сину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за свою протиправну поведінку, разом з тим, заходи впливу застосовані судом та правоохоронними органами виявились безрезультатними. Систематичне порушення відповідачем правил співжиття робить неможливим для інших членів сім`ї проживання з ним в будинку.

Більше того, таке проживання відповідача становить загрозу для її життя і здоров`я, оскільки ОСОБА_2 застосовує фізичне насильство, наносить регулярні побої.

Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач посилаючись на положення ст. 116 ЖК України просить суд про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення, що змушує його звернутись з даним позовом до суду.

Відповідач скористався своїм право на подання відзиву на позов, який надійшов на адресу суду 29.06.2021. У відзиві він зазначив, що заперечує проти його виселення з будинку по АДРЕСА_2 , так як зареєстрований у будинку з неповнолітнього віку і відповідно до положень ст. 156 ЖК України має право користуватись житловими приміщеннями на рівні з власником. Окрім того вказує, що ніхто не може бути виселений з житлового приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач надав до позовної заяви лише одну постанову про притягнення ОСОБА_2 лише один раз за вчинення насильства в сім`ї, що не є систематичним порушенням правил співжиття та не може бути підставою для його виселення, так як стаття 116 ЖК України, передбачає таку можливість у разі вчинення систематичного порушення правил співжиття.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просили їх задовольнити виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. В своїх поясненнях детально розповів про поведінку свого повнолітнього сина, ОСОБА_2 , після того як він почав проживати в його будинку. Причиною протиправної поведінки позивач вважає зловживання алкогольними напоями та не бажанням працювати, бажання жити за рахунок оточуючих, а також невміння враховувати інтереси людей які живуть поруч. У своїх свідченнях повідомив, що жертвами сімейного насилля відповідача була не лише повнолітніх членів сім`ї, а також внук позивача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого він постійно принижує та вдарив його рукою в лоб, що призвело до психологічної травми.

Відповідач у судовому засіданні заперечив позовні вимоги. Суду повідомив, що він не має іншого житла, а тому задоволення позовної заяви призведе до порушення його конституційного права на житло. Він не заперечує, що вживає алкогольні напої, однак вважає, що причиною конфліктів є провокативна поведінка, як позивача так і ОСОБА_3 . Вона постійно живе із своїм неповнолітнім сином з батьками і на його думку вважає його претендентом на будинок.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши в якості свідків ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок, який розташований за адресою : АДРЕСА_3 являється власністю ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Миргородської міської ради № 127 від 20.04.1998 «Ввід в експлуатацію закінченого будівництва індивідуального будинку» (а.с.15).

В будинку зареєстровані та проживають позивач, ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_6 , повнолітня донька, ОСОБА_3 , її син, ОСОБА_5 та відповідач, ОСОБА_2 (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з аналізу змісту наведеної норми, стаття 116 вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення:

а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення.

б) використання його не за призначенням.

в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Закон встановлює в якості умови виселення осіб, винних у руйнації або псуванні житлового приміщення, наявність фактів про те, що ці дії носили систематичний характер, а до винного в цьому були застосовані заходи попередження і суспільного впливу, які виявилися безрезультатними (наприклад, його поведінка була предметом розгляду органів міліції, прокуратури, суду, громадських організацій).

Виселенню підлягають лише конкретно винні в цьому особи - наймач даного приміщення чи хто-небудь із членів його сім`ї, що сумісно проживають із ним опікуни, попечителі, піднаймачі, тимчасові жильці та інші, які спільно проживають.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.

До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

Пленум Верховного суду України в п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу.

Як убачається зі змісту постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.02.2021 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Зі змісту означеної постанови суду убачається, що відповідач 14.01.2021 о 18 годині 15 хвилин по місцю свого проживання в будинку по АДРЕСА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив насильство в сім`ї стосовно своєї рідної сестри, ОСОБА_3 , яке виразилось в умисних діях психологічного характеру, що полягали у висловлюваннях в її сторону нецензурною лайкою та погрозами застосувати фізичне насилля. Також дана постанова стосується факту насильства в сім`ї який відбувся 19.01.2021 о 18 годині 50 хв. Відповідно до постанови ОСОБА_2 за місце свого проживання перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив протиправні дії відносно неповнолітнього, ОСОБА_2 , морально принижуючи його та вчинив фізичне насилля, шляхом заподіяння удару рукою по голові.

Також, судом установлено, що відповідач з 15.04.2021 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї по місцю свого проживання в будинку по АДРЕСА_3 . Відповідно до змісту постанови ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив насильство відносно своєї сестри ОСОБА_3 та батька ОСОБА_7 ..

Крім того, з інформації Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області позивач, ОСОБА_1 , як заявник звертався із заявами про вчинення ОСОБА_2 відносно нього фізичного насильства 11 лютого 2021 року та 04.03.2021 року.

Пояснення позивача узгоджуються із показами допитаних у суді свідків ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_5 та дослідженими судом письмовими доказами.

В ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття, чим робить неможливим для позивача та інших мешканців проживання з ним в будинку. При цьому застосовані до нього судом та органами поліції заходи впливу виявились безрезультними.

За положенням ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, вірно обрано спосіб захисту, а відповідачем не спростовано доводи позивача.

ОСОБА_2 не має власного житла, однак враховуючи вік та стан здоров`я, він не обмежений в можливості працювати та винаймати окреме житло, де не буде поруч родичів, які не розділяють його поглядів на правила співжиття та вживання алкоголю.

З огляду на означене, суд приходить до висновку, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання з ним позивача та інших членів його сім`ї в одному будинку , чим порушує права позивача на користування житлом, а застосовані до нього судом та правоохоронними органами заходи впливу виявились безрезультними.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 258-259, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 9, 116 ЖК України, п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 з житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені судові витрати в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його виготовлення повного тексту рішення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 08.09.2021 року.

Суддя О. А. Городівський