Справа № 296/3497/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"05" серпня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Житомирської міської ради, Житомирської міської ради та виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права постійного користування житловим приміщенням та права на її приватизацію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) у квітні 2021 року звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просила визнати за нею як за наймачем право постійного користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 38,34 кв.м., житловою площею 24 кв.м., а також визнати за нею право на приватизацію вказаної квартири.

Підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що листом управління житлового господарства Житомирської міської ради від 24.10.2020 ОСОБА_1 відмовлено у приватизації вказаної вище квартири у зв`язку з відсутністю ордеру на жиле примішення.

Позивач зазначає, що проживає та зареєстрована у вказаній квартирі з 13.03.1980 та є єдиним наймачем квартири, оплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти, при цьому іншого житла не має, право на приватизацію державного житлового фонду у м.Житомирі не використала, а тому просить суд визнати за нею право постійного користування квартирою та право на приватизацію вказаної квартири.

Ухвалою судді від 19.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Від відповідачів 19.07.2021 та 05.08.2021 надійшли відзиви на позовну заяву, в яких представник відповідачів повністю не визнала позов та просила відмовити в його задоволенні з тих підстав, що у позивача відсутній ордер на вселення у квартиру, спірна квартира перебуває у комунальній власності, тому надання житла позивачеві поза чергою перед десятками тисяч громадян, які перебувають в черзі на квартирному обліку та потребують поліпшення житлових умов буде порушенням конституційних прав цих громадян.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Представник відповідачів в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши матеріали у справі, суд задовольняє позовні вимоги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що батько позивача, ОСОБА_2 , як військовий льотчик отримав у користування квартиру у будинку АДРЕСА_1 , а вона та її мама,

ОСОБА_3 , як члени сім`ї користувача на рівних правах отримали право користування вказаним житловим приміщенням. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер та особовий рахунок на квартиру було оформлено на її матір.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача та після її смерті на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.08.2005 №526 було вирішено внести зміни в договір найму житлового приміщення та відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином з 13.03.1980 ОСОБА_1 (про що свідчить відмітка у її паспорті) як член сім`ї наймача зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 38,34 кв.м., житловою площею 24 кв.м., іншого житла у неї немає, право на приватизацію державного житлового фонду у м.Житомирі позивач не використала.

Листом управління житлового господарства Житомирської міської ради від 24.10.2020 ОСОБА_1 відмовлено у приватизації вказаної вище квартири у зв`язку з відсутністю ордеру на жиле примішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом

права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.08.2005 №526 було вирішено внести зміни в договір найму житлового приміщення та відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у зв"язку із смертю наймача - матері ОСОБА_3 . Особовий рахунок на ОСОБА_3 закрито.

Згідно пп. 5, 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Користування жилим приміщенням у будинках державного громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, що передбачено ст. 61 Житлового кодексу України, згідно якої предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається із однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов`язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за обов`язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 Житлового Кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Таким чином, судом встановлено, що позивач вселилась в спірну квартиру на законних підставах як член сім`ї наймача - його донька. Протягом тривалого часу, а саме більше як 41 рік, добросовісно відкрито користується всіма правами та несе всі обов`язки, що витікають із договору найму житлового приміщення, в зв`язку з чим суд дійшов до висновку про те, що позивач має право на користування даною квартирою і, відповідно, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію спірної квартири судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, де мешкають двоє і більше наймачів.

Пунктами 4, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканням квартир (будинків) у приватизації займаного

ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Перелік підстав для відмови в приватизації квартири на спірну квартиру позивачів не розповсюджується.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом також встановлено за час проживання позивача у квартирі АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 жодних претензій до неї щодо неправомірного проживання в квартирі з боку відповідачів не пред`являлося; доказів зворотнього суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права на приватизацію квартири АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 , а тому в цій частині позов також слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 206, 223, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 38,34 кв.м., житловою площею 24 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1.

Відповідачі:

Управління житлового господарства Житомирської міської ради, , 10014, м.Житомир, майдан С.П. Корольова, 4/2.

Житомирська міська рада, , 10014, м.Житомир, майдан С.П. Корольова, 4/2.

Виконавчий комітет Житомирської міської ради, , 10014, м.Житомир, майдан С.П. Корольова, 4/2.

Cуддя О. П. Сингаївський