ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9674/21
провадження № 2/753/6658/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.

з секретарями судового засідання Проценко Я.Б.,

за участі

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , відповідач) з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

Позовна заява обґрунтована тим, що у зареєстрованому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами розірвано, наразі донька проживає разом з матір`ю. Рішенням суду 16.11.2015 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1 500 грн. Позивач зазначає, що вказаної суми недостатньо для утримання доньки, оскільки дитина зростає, збільшуються її потреби, а також погіршився її стан здоров`я, а саме в період 2020-2021 років їй було проведено неодноразові хірургічні втручання. У зв`язку з цим, та зважаючи на те, що відповідач є працездатною особою, не має інших осіб на утриманні, позивач просить збільшити розмір аліментів до 5 000 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати у розмірі 20 695 грн, оскільки позивач в період 2020-2021 років понесла витрати на лікування доньки, харчування та оплату за курси дошкільної підготовки.

14.06.2021 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, та пояснила, що доньці 6 років, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, періодично має заборгованість по аліментам, оскільки сплачує аліменти не систематично. У 2020 доньці потрібно було зробити термінову операцію, тому позивач не витрачала час на пошуки лікарні з більш дешевими або безкоштовними послугами, а звернулась в клініку ADONIS. У 2021 потрібна була ще одна операція і позивач звернулась в ту саму клініку, оскільки вона вже була перевірена; позивач звернулась до того ж самого хірурга, оскільки йому довіряла. Усі витрати сплачувала з двох своїх банківських карток. Зазначила, що офіційно працевлаштована, має середній заробіток близько 14 000 грн.

Відповідач у судове засідання не з`явився, направив заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності. Від відповідача надійшов відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наступне. Після винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , матеріальне становище відповідача погіршилось, він має задовільний стан здоров`я, не може постійно працювати, має незначні заробітки; проживає з батьками похилого віку, які потребуються постійного догляду та матеріальних затрат; ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 . Таким чином, відповідач не має змоги сплачувати заявлений розмір аліментів, збільшення розміру аліментів до 5 000 грн поставить відповідача у скрутне становище. Щодо стягнення додаткових витрат, відповідач вважає, що позивачем не доведено, що саме вона сплачувала по рахункам за лікування, що додані до позовної заяви, а також необґрунтовано необхідність лікування саме в обраній позивачем дорогій клініці. Також щодо навчання дитини на курсах, відповідач стверджує, що з ним не погоджувались вказані курси, як і не погоджувалась їх вартість. Також, оплата за харчування дитини не є додатковими витратами, тому відповідач заперечує проти стягнення з нього вартості такого харчування. Отже, з урахуванням всього вказаного, відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, долучені до позову та відзиву, суд встановив наступні обставини.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який з 26.10.2016 розірвано /а.с.15/.

Відповідно до свідоцтва про народження, у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 /а.с.9/.

Позивач та її донька зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с.12,14).

Рішенням суду 16.11.2015 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1 500 грн, що визнається відповідачем і не підлягає доказуванню в розумінні статті 82 ЦПК України.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини.

Ці доводи позивача суд вважає такими, що заслуговують на увагу з тих підстав, що консультативними висновками дитячого хірурга ОСОБА_3 встановлено діагноз «Пупкова кила», який очевидно свідчить про те, що витрати на забезпечення щоденної життєдіяльності дитини збільшились у зв`язку із погіршення її здоров`я, що не могло бути врахованим судом при визначенні розміру аліментів 16.11.2015.

За приписом ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Відповідач зазначає, що він проживає разом з батьками похилого віку, батько є інвалідом 2 групи, батьки потребуються матеріальної допомоги від відповідача, однак доказів щодо спільного проживання, а також того факту, що батьки відповідача перебувають на його утриманні та потребують його фінансової допомоги відповідачем не надано. Також відповідач зазначає, що у нього є ще одна малолітня дитина 2017 р.н., однак суд не може врахувати цю обставину як підставу для обмеження нормального рівня забезпечення життєдіяльності ОСОБА_3 . Наявність ще однієї дитини не повинно бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку належним чином забезпечувати потреби дитини, оскільки діти у батьків є рівними в правах, незважаючи на їх кількість, вік та місце проживання.

Отже, на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів, суд вважає обґрунтованою вимогу про збільшення розміру аліментних зобов`язань відповідача. При цьому, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який у відзиві вказав, що має задовільний стан здоров`я, а отже має змогу працювати та забезпечувати потреби своїх дітей. Посилання відповідача на те, що він офіційно не працевлаштований, має мінливий та незначний дохід, не перебуває на обліку як безробітній, не можуть бути прийнято судом як підстава для відмови у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів, зважаючи, що першочергова увага як суду, так і батьків, має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідачем суду не надано доказів на підтвердження його матеріального стану та неможливості утримувати доньку.

Позивачем, в свою чергу, не надано суду доказів, що обраний нею розмір аліментів у сумі 5 000 грн є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що обов`язок по утриманню дитини лягає на обох батьків в рівних частках. Твердження позивача про те, що вона щомісячно витрачає на утримання дитини близько 10 000 грн не підтверджено жодним чином.

Зважаючи на викладене, суд визначає конкретний розмір аліментів керуючись принципом рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і такими загальними засадами цивільного законодавства як розумність та справедливість, у зв`язку з чим визнає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 2 000 гривень щомісячно.

Такий розмір аліментів наближений до встановленого з 01.07.2021 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років (2 510 грн) і становить приблизно шосту частину статистично визначеної середньої заробітної плати працівника у Броварському районі - місця реєстрації відповідача (згідно даними з сайту Державної служби статистики України середня заробітна плата становить 13 759 грн), що є, на думку суду, цілком розумним і справедливим.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини та сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину сторін суд керується нормою ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що доньці сторін ОСОБА_3 встановлено діагноз «Пупкова кила». У зв`язку з цим позивачем понесені витрати на оплату наданих у зв`язку із лікуванням доньки у розмірі 19 106,56 грн.

На підтвердженням цьому позивачем надані рахунки, виставлені медичною групою компаній Adonis, а також квитанції про оплату вказаних рахунків /а.с.19-31, 49-53/, Договір №107 про надання медичних послуг /а.с.31-38/, Додаток №1 до Договору /а.с.39/, Додаток №2 до Договору /а.с.40-41/, Акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) /а.с.42/, консультативні висновки дитячого хірурга /а.с.43-48, 54-55/, Виписку із медичної карти ОСОБА_3 /а.с.56-57/.

У судовому засідання судом оглянуто банківські картки позивача, які збігаються з тими, з яких позивачем здійснено оплату вартості послуг, наданих у зв`язку із лікуванням доньки. Отже, витрати на лікування ОСОБА_3 були понесені саме позивачем.

Вирішуючи питання про те, чи є вищенаведені витрати додатковими витратами в розумінні частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України, суд керується відповідними положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства.

Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 Сімейного кодексу України).

З урахуванням наведеного, суд вбачає вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат, які вона понесла у зв`язку із лікуванням доньки такими, що підлягають задоволенню, оскільки дані витрати суд розцінює як витрати, що викликані особливими обставинами, а саме хворобою доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

У сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежного від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини (ст. 141 СК України), а відтак участь батьків у додаткових витратах на дитину теж повинна бути рівною.

Отже, з огляду на встановлені обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача 19 106,56 грн - половини понесених позивачем витрат, викликаних хворобою дитини, доведених належними та допустимими доказами.

При цьому, ОСОБА_1 понесені витрати на оплату за курси дошкільної підготовки у сумі 2 550 грн та на оплату харчування за грудень 2020 у розмірі 626,50 грн, половину з яких позивач просить стягнути з відповідача як додаткові витрати на дитину, однак позивачем не надано доказу на підтвердження проходженням дитиною даних курсів та, відповідно, їх оплату. Щодо витрат на харчування дитини у розмірі 626,50 грн, дані витрати не є додатковими витратами в розумінні Сімейного кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини підлягає частковому задоволенню в розмірі 19 106,56 грн.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. При цьому, позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню на її користь з відповідача у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментних зобов`язань ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16.11.2015.

Від дня набрання рішенням законної сили стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 19 106,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 813,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 16.08.2021.