Справа № 466/6895/19 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/762/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Івасюті М.В..,

за участі: прокурора Яворського Я.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської місцевої прокуратури №2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на багатоквартирний житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності на багатоквартирний житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який був укладений 10 червня 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. і зареєстрований в реєстрі за №3930, він купив житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0880 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Через деякий час, на місці існуючого будинку на купленій земельній ділянці, він, позивач, вирішив збудувати багатоквартирний житловий будинок.

З метою реалізації прав власника щодо здійснення на вказаній земельній ділянці будівництва багатоквартирного житлового будинку, він в установленому порядку отримав містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 , які затверджені наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 28.04.2015 року №143 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючого будинку».

Надалі, на основі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_2 на його, позивача, замовлення розробив робочий проект «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючої будівлі».

31 серпня 2015 року Департаментом ДАБІ у Львівській області було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на роботи «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючої будівлі».

На підставі вищевказаної декларації було виконано роботи зі знесення існуючої будівлі та будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 , технічні характеристики якого наведено в технічному паспорті на багатоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , складеному 31серпня 2016 року.

Однак у подальшому у нього, позивача, виникли складнощі зі здачею вказаного будинку в експлуатацію, оскільки містобудівними умовами (основні техніко-економічні показники) було передбачено будівництво чотирьох поверхів з мансардою, а фактично було збудовано на один поверх більше.

Разом з цим, на його, позивача, замовлення ФОП ОСОБА_3 виготовила Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж виконаного по факту будівництва, висновок про їх відповідність до проектної документації, вимог надійності і безпечної експлуатації, чинних державних будівельних норм і правил, згідно якого за результатами проведення технічного обстеження об`єкта «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючої будівлі», будівельним об`ємом 6 989,00 кв.м., площею 351,20 кв.м., 5-ти поверхового з додатковим мансардним поверхом, що збудований власником гр. ОСОБА_1 , встановлено відповідність його вимогам надійності і безпечної експлуатації в обсязі основних несучих та огороджувальних конструкцій і інженерного забезпечення.

Позивач зазначав, що на даний час будинок збудований, відповідно немає змоги змінити декларацію про початок виконання будівельних робіт, оскільки всі будівельні роботи завершено ще у 2016 році.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Позивач, мав намір вирішити даний спір в адміністративному порядку, однак, у Львівській міській раді відсутня інформаційна та технологічна карта вирішення спорів з питань містобудування, а тому змушений звернутись в суд.

Враховуючи, що вказаний житловий будинок не є самочинним будівництвом та відсутність іншого способу для захисту права на створену річ та бездіяльність, просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на вищевказаний збудований багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на багатоквартирний житловий будинок задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , право власності на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 1886, 4 кв.м., який складається з:

- приміщень підвалу, загальною площею 248,5 кв.м., в тому числі: коридору під інд. І площею 18,0 кв.м., комори під інд. ІІ площею 2,8 кв.м., комори під інд. ІІІ площею 2,4 кв.м., комори під інд.ІV площею 2,8 кв.м., комори під інд. V площею 2,9кв.м., комори під інд. VІ площею 2,5кв.м., комори під інд. VІІ площею 2,5кв.м., комори під інд. VІІІ площею 2,6кв.м., комори під інд. ІХ площею 2,2 кв.м., коридору під інд. Х площею 17,7 кв.м., комори під інд. ХІ площею 2,8 кв.м., комори під інд. ХІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХІІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХІV площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХV площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХVІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХVІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХVІІІ площею 3,6 кв.м., комори під інд. ХІХ площею 2,6 кв.м., комори під інд. ХХ площею 2,5 кв.м., комори під інд. ХХІ площею 3,0 кв.м., комори під інд. ХХІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХХІІІ площею 13,7 кв.м., нежитлового приміщення під інд. 1 площею 63,8 кв.м., нежитлового приміщення під інд. 2 площею 79,8 кв.м.;

- тамбура під інд. І площею 2,8 кв.м., сходової клітки під інд. ІІ площею 23,9 кв.м., кладової під інд. ІІІ площею 4,8 кв.м., ліфт під інд. ІV площею 3,4 кв.м., квартири АДРЕСА_2 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_3 загальною площею 38,5 кв.м., квартири АДРЕСА_4 загальною площею 60,8 кв.м., квартири АДРЕСА_5 загальною площею 83,4 кв.м., які розташовані на першому поверсі;

- сходової клітки під інд.І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., квартири АДРЕСА_6 загальною площею 60,3 кв.м., квартири АДРЕСА_7 загальною площею 38,1 кв.м., квартири АДРЕСА_8 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_9 загальною площею 83,3 кв.м., які розташовані на другому поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., квартири № 9 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_10 загальною площею 38,3 кв.м., квартири АДРЕСА_11 загальною площею 60,3 кв.м., квартири АДРЕСА_12 загальною площею 83,6 кв.м., які розташовані на третьому поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., квартири АДРЕСА_13 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_14 загальною площею 38,4 кв.м., квартири АДРЕСА_15 загальною площею 60,3 кв.м., квартири АДРЕСА_16 загальною площею 84,1 кв.м., які розташовані на четвертому поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., які розташовані на п`ятому поверсі, квартири АДРЕСА_17 загальною площею 98,5 кв.м., квартири АДРЕСА_18 загальною площею 85,0 кв.м., квартири АДРЕСА_19 загальною площею 138,4 кв.м., квартири АДРЕСА_20 загальною площею 145,8 кв.м. в двох рівнях на п`ятому та мансардному поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 14,4 кв.м., ліфтової під інд. ІІ площею 16,3 кв.м., які розташовані в мансардному поверсі.

Рішення суду оскаржила Львівська місцева прокуратура №2, подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню через порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що листом Інспекції ДАБК у м.Львові від 13.02.2017 року №0006-886 «Повернення на доопрацювання декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до I-III категорії складності за № ЛВ 323 вфід 13.07.2017 року» позивачу було повернуто на доопрацювання декларацію про готовність до експлуатації «Будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 із знесенням існуючої будівлі» з причин невідповідності даних в інформації про основні показники об`єкта будівництва в декларації про початок виконання будівельних робіт та в декларації про готовність об`єкта будівництва та невірно вказано строк введення об`єкта в експлуатацію.

Таким чином, позивачем здійснено будівництво 5-ти багатоповерхового будинку, який є на один поверх більше, ніж встановлено дозвільними документами.

Вказує, що відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Окрім цього, в порушення вимог ст. 51, 53 ЦПК України судом не залучено до участі у справі Інспекцію ДАБІ у м.Львові як орган архітектурно-будівельного контролю.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

13 серпня 2021 року ОСОБА_4 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у службовому відрядженні.

13 серпня 2021 року представник Львівської міської ради Вовк І. надіслала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням представника ЛМР в іншому судовому засіданні.

Проте, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягають до задоволення.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційних скаргах та відзиві на скаргу тощо.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_4 та представника Львівської міської ради на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора Яворського Я.Т. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом. Однак, як випливає з обставин справи, позивач, будучи власником земельної ділянки на підставі отриманого дозволу збудував багатоквартирний житловий будинок з незначними відступами від розробленого проекту. Наявним у справі звітом про проведення технічного обстеження встановлено відповідність будинку вимогам надійності і безпечної експлуатації в обсязі основних несучих та огороджуючих конструкцій і інженерного забезпечення. Однак, позивач немає змоги здати вказаний будинок в експлуатацію, зокрема, матеріалами справи доводиться факт відмови Інспекції ДАБК у м. Львові прийняти вказаний будинок в експлуатацію. Таким чином, суд першої інстанції врахувавши вищенаведене, вважав, що позивачем здійснено всі необхідні дії для оформлення за ним права власності на збудований будинок, але оскільки у органах місцевого самоврядування фактично відсутня процедура визнання права власності на такі об`єкти, таке право слід визнати за ним в судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який був укладений 10 червня 2014 року між ОСОБА_5 , як продавцем, та позивачем ОСОБА_1 , як покупцем, останній купив житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0880 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3930.

Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 28.04.2015 року №143 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючого будинку» було затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_1 багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючого будинку.

Згідно містобудівних умов та обмежень загальна площа забудови 375, 0 кв.м., загальна площа будинку 1 458, 68 кв.м., поверховість 4 з мансардою, гранично допустима висота будівель 17, 7 м., максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки 43%, щільність населення 450 осіб/га.

На підставі вказаних вище містобудівних умов та обмежень ФОП ОСОБА_2 на замовлення позивача ОСОБА_1 розробив робочий проект «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючої будівлі».

28 квітня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та департаментом економічної політики Львівської міської ради було укладено договір про пайову участь № 122 від 28 квітня 2015 року, за яким позивач, у зв`язку з будівництвом на АДРЕСА_1 , зобов`язався сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова у сумі 202 008,51грн.

Листом від 30.04.2015р. № 23-1112 департамент економічної політики Львівської міської ради повідомив позивача про реєстрацію договору про пайову участь № 122 від 28 квітня 2015 року та надав попередній розрахунок пайового внеску.

29 грудня 2015 року позивачем ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок в сумі 32 008,51 грн., а 31 серпня 2016 року в сумі 170 000,00грн.

31 серпня 2015 року в Департаменті ДАБІ у Львівській області було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на роботи «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючої будівлі».

Згідно технічного паспорта на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 , складеного 31 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_6 , вказаний житловий будинок має загальну площу 1886, 4 кв.м. та складається з:

- приміщень підвалу, загальною площею 248,5 кв.м., в тому числі: коридору під інд. І площею 18,0 кв.м., комори під інд. ІІ площею 2,8 кв.м., комори під інд. ІІІ площею 2,4 кв.м., комори під інд.ІV площею 2,8 кв.м., комори під інд. V площею 2,9кв.м., комори під інд. VІ площею 2,5кв.м., комори під інд. VІІ площею 2,5кв.м., комори під інд. VІІІ площею 2,6кв.м., комори під інд. ІХ площею 2,2 кв.м., коридору під інд. Х площею 17,7 кв.м., комори під інд. ХІ площею 2,8 кв.м., комори під інд. ХІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХІІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХІV площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХV площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХVІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХVІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХVІІІ площею 3,6 кв.м., комори під інд. ХІХ площею 2,6 кв.м., комори під інд. ХХ площею 2,5 кв.м., комори під інд. ХХІ площею 3,0 кв.м., комори під інд. ХХІІ площею 2,9 кв.м., комори під інд. ХХІІІ площею 13,7 кв.м., нежитлового приміщення під інд. 1 площею 63,8 кв.м., нежитлового приміщення під інд. 2 площею 79,8 кв.м.;

- тамбура під інд. І площею 2,8 кв.м., сходової клітки під інд. ІІ площею 23,9 кв.м., кладової під інд. ІІІ площею 4,8 кв.м., ліфт під інд. ІV площею 3,4 кв.м., квартири АДРЕСА_2 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_3 загальною площею 38,5 кв.м., квартири АДРЕСА_4 загальною площею 60,8 кв.м., квартири АДРЕСА_5 загальною площею 83,4 кв.м., які розташовані на першому поверсі;

- сходової клітки під інд.І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., квартири АДРЕСА_6 загальною площею 60,3 кв.м., квартири АДРЕСА_7 загальною площею 38,1 кв.м., квартири АДРЕСА_8 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_9 загальною площею 83,3 кв.м., які розташовані на другому поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., квартири АДРЕСА_21 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_10 загальною площею 38,3 кв.м., квартири АДРЕСА_11 загальною площею 60,3 кв.м., квартири АДРЕСА_12 загальною площею 83,6 кв.м., які розташовані на третьому поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., квартири АДРЕСА_13 загальною площею 60,4 кв.м., квартири АДРЕСА_14 загальною площею 38,4 кв.м., квартири АДРЕСА_15 загальною площею 60,3 кв.м., квартири АДРЕСА_16 загальною площею 84,1 кв.м., які розташовані на четвертому поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 30,0 кв.м., ліфт під інд. ІІ площею 3,4 кв.м., які розташовані на п`ятому поверсі, квартири АДРЕСА_17 загальною площею 98,5 кв.м., квартири АДРЕСА_18 загальною площею 85,0 кв.м., квартири АДРЕСА_19 загальною площею 138,4 кв.м., квартири АДРЕСА_20 загальною площею 145,8 кв.м. в двох рівнях на п`ятому та мансардному поверсі;

- сходової клітки під інд. І площею 14,4 кв.м., ліфтової під інд. ІІ площею 16,3 кв.м., які розташовані в мансардному поверсі.

25 листопада 2016 р. між позивачем ОСОБА_1 та департаментом економічної політики Львівської міської ради було укладено додаткову угоду №268 до договору про пайову участь від 28 квітня 2015 року №122, згідно якої донараховано суму пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в розмірі 88 389,15грн., яку позивачем сплачено 23 листопада 2016 року.

Як вбачається з листа департаменту економічної політики від 25 листопада 2016 року № 2301-3805 позивачем пайовий внесок сплачений (290 397,66грн.), зобов`язання замовника гр. ОСОБА_1 виконані в повному об`ємі.

Листом Інспекції ДАБК у м. Львові від 13.02.2017 р. № 0006-886 «Повернення на доопрацювання декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності за № ЛВ 323 від 13.02.2017» позивачу ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання декларацію про готовність до експлуатації «Будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 із знесенням існуючої будівлі» з причин невідповідності даних в інформації про основні показники об`єкта будівництва в декларації про початок виконання будівельних робіт та в декларації про готовність об`єкта будівництва та невірно вказано строк введення об`єкта в експлуатацію.

Таким чином, позивачем здійснено будівництво 5-ти багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з підвалом та мансардним поверхами, який є на один поверх більше, ніж встановлено дозвільними документами.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом. З таким висновком, колегія суддів не погоджується.

Стаття 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачає, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно до абз. 4 ч.1 ст.27 вказаного Закону, замовники та підрядники під час створення об`єкта архітектури зобов`язані: забезпечувати будівництво об`єктів архітектури згідно з робочою документацією.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо

договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст.. 8 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.4-5 ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 25.08.2020 у справі №760/21223/17-ц.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 35 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» , після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України.

Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт.

Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.

Згідно з ч.1, 2 ст. 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Як вбачається з матеріалів справи, містобудівними умовами та обмеженнями встановлена гранично допустима висота будівель - не більше чотирьох з мансардою поверхів, тоді як, згідно технічних характеристик будинок має підвал, п`ять поверхів та мансардний поверх, що свідчить про порушення забудовником будівельних норм та правил, невідповідність будинку за розміром площі, поверховості, висотності, що є істотним відхиленням від проекту.

Відповідно до 19-21 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року (в редакції постанови КМУ № 750 від 08.09.2015 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації.

Рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) Держархбудінспекцією або оскаржено до суду.

Проте, ОСОБА_1 недоліків відповідно до Порядку не усунув та не оскаржив дії відповідного органу з підстав відмови в прийнятті в експлуатацію такого об`єкта, у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищенаведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та є підставними, оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на зазначене, з ОСОБА_1 на користь Львівської місцевої прокуратури №2 слід стягнути судові витрати в розмірі 1152 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури №2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2020 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на багатоквартирний житловий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської місцевої прокуратури №2 1152 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.