26.08.2021 227/2783/21
26 серпня 2021 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,
за участю секретаря судового засідання Савіної І.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, ЄУНСС 227/2783/21, -
В липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з її відсутністю за місцем проживання без поважних причин понад одного року.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є єдиною власницею квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири серії ААВ №283198 від 23.05.1997 р. З 26.02.2015 р., цю квартиру подарувала їй матір ОСОБА_3 . Станом на цей час в квартирі зареєстрована її донька ОСОБА_2 , яка понад п`ять років не мешкає за вказаною адресою. Зазначила, що ОСОБА_4 на початку 2015 року виїхала до м. Макіївка Донецької області, де проживає зі своїм хлопцем. Наміру повертатись до ОСОБА_5 вона не має. Таким чином, відповідач більше року не мешкає за місцем своєї реєстрації, тобто змінила місце постійного проживання. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 без поважних причин більше року не проживає в її квартирі, участі щодо утримання майна не приймає, з матір`ю теплих стосунків не підтримує. Фактично позивачка вимушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що також негативно впливає на її матеріальне становище, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Будь яких домовленостей відносно утримання житла між ними не встановлювалось. Позбавлення права користування житлом відповідача необхідно для подальшого зняття його з реєстрації місця проживання задля зменшення сплати комунальних послуг та можливістю отримувати субсидії. У зв`язку з чим, просив суд задовольнити позов.
Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові.
Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв від відповідача або доказів поважності її неявки до суду, на адресу суду не надходило.
Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України неявка відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 23.05.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. зареєстровим №2092, та зареєстрована в Добропільському БТІ № 93 (а.с.9-10).
З копії домової книги вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 26.02.2015 року зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності позивачеві ОСОБА_1 , що також підтверджується довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 01.07.2021 р.№ 1601-08/2677 та відповіддю на запит суду відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 16.07.2021р.№ 16-23/681 (а.с.11-13, 14, 19).
ОСОБА_2 , 1993 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки виданої Приватним підприємством «Добропільська ремонтно експлуатаційна служба «Південний» від 01.07.2021 р. понад п`яти років не проживає за вказаною адресою. Вказана довідка підписана сусідами по під`їзду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.15).
Окрім того, допитана в судовому засіданні 26.08.2021 року в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є старшою по будинку та сусідкою ОСОБА_1 , вони проживають в сусідніх під`їздах. Зазначила, що дочка позивачки, ОСОБА_4 , не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , більше п`яти років.
Допитана в судовому засіданні 26.08.2021 року в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , та проживає з нею в одному під`їзді. Підтвердила, що дочка позивачки, ОСОБА_4 понад 5 років в квартирі матері не проживає.
Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 , яка є її дочкою, будучи зареєстрованою, в зазначеній квартирі не проживає понад один рік без поважних причин. В ході судового розгляду судом не було встановлено наявності будь-якої іншої домовленості між сторонами щодо користування ОСОБА_2 житлом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно із частинами 1, 2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи той факт, що відповідач понад одного року без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто житлом не користується, обов`язки по утриманню житла не здійснює, фактично мешкає за іншою адресою, судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами була домовленість про користування житлом після спливу одного року, реєстрація відповідача в квартирі позивача фактично перешкоджає останній у реалізації її прав як власниці жилого приміщення щодо вільного розпорядження майном, таким чином, суд вважає, що згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, відповідач втратив право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Добропільським МВ ГУ МВС України в Донецькій області 05.06.2009 р., такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з її відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду, або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 );

відповідач: - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2021 року.

Головуючий суддя Г.Л. Тимофєєва

26.08.2021