ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 702/296/20
Провадження № 22-ц/821/906/21
категорія: 301030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,

секретаря Любченко Т. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Монастирищенський машинобудівний завод»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Монастирищенський машинобудівний завод» про визнання права власності на нежитлове приміщення, у складі: головуючого судді Мазай Н. В., повний текст рішення складено 12 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» про визнання права власності на нежитлове приміщення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 28.01.2020 між нею та ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» укладено Попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язались в строк до 28 лютого 2020 року, але не раніше здійснення ОСОБА_1 повного розрахунку вартості майна та зарахування грошових коштів на рахунок відповідача, укласти Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення санаторно-оздоровлювального пункту загальною площею 194,0 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 , та зареєструвати право власності на нежитлове приміщення за позивачем.

Ціну продажу нежитлового приміщення у Попередньому договорі сторони визначили в 31 455 грн і кошти позивач зобов`язалась безготівково перерахувати на розрахунковий рахунок відповідача.

Зазначала, що згідно з умовами Попереднього договору відповідач взяв на себе обов`язок в термін до 28.02.2020 замовити та надати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу, у тому числі правовстановлюючий документ, сплатити всі несплачені комунальні платежі, забезпечити відсутність прав третіх осіб на нежитлове приміщення, зокрема, заборони відчуження та/або податкової застави шляхом надання відповідних довідок, витягів, не відчужувати і не обтяжувати будь-яким чином (включаючи продаж, дарування, міну, поступку, притримання, оренду, іпотеку) усе або частину нежитлового приміщення, не створювати умов для такого відчуження або обтяження щодо нежитлового приміщення на користь будь-якої третьої особи (крім покупця) та іншим чином унеможливлювати продаж від відповідача до позивача.

Також вказувала, що 20.02.2020 вона перерахувала відповідачу обумовлену Попереднім договором суму, а відповідач цього ж дня передав їй нежитлове приміщення, про що вони спільно склали акт приймання-передачі, але у визначений строк 28.02.2020 до приватного нотаріуса Горбунової М. І. відповідач не з`явився і договір купівлі-продажу не уклав.

Вважає, що дії відповідача щодо фактичної передачі спірного нежитлового приміщення та прийняття останнього позивачем свідчить про пропозицію укласти договір купівлі-продажу.

Крім того, після 28.02.2020 вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогами (пропозиціями) щодо укладення договору купівлі-продажу, проте станом на день подачі позову жодних дій відповідачем вчинено не було.

Хоча сторони і назвали договір попереднім, але передбачили внесення всієї частини ціни основного договору та здійснили передачу майна основного договору, що має бути укладений в майбутньому, такий договір початково є укладеним як основний договір.

Отже, сплата обумовленої сторонами суми, фактичне володіння і користування нежитловим приміщенням та ухилення відповідача від укладення основного договору купівлі- продажу, на думку позивача, дають всі належні законні підстави для задоволення заявлених позовних вимог про визнання за нею права власності на спірне нежитлове приміщення.

Просила суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, санаторно-оздоровлювального пункту загальною площею 194,0 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач з вимогою про визнання договору дійсним не зверталась, жодних доказів на підтвердження виконання сторонами умов пункту 3 Попереднього договору, зокрема, проведення реєстрації права власності на нерухоме майно, що було предметом відчуження, сплату комунальних платежів, податків та інших відрахувань, а також доказів на те, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення основного договору, не надано.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела правомірність заявлених вимог, а визнання позову відповідачем судом не прийняте, про що судом 10 вересня 2020 року постановлено ухвалу, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 12 квітня 2021 року, вважаючи рішення суду незаконним і необґрунтованим, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив суд скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 березня 2021року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261,50 грн.

Мотиви апеляційної скарги зводяться до мотивів наведених в позовній заяві, разом з тим скаржник зазначає, що суд першої інстанції вважав недоведеним факт наявності у відповідача права власності на спірне приміщення, проте позивачем були надані докази в підтвердження вказаної обставини, а саме інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційну довідку № 205452300 від 26.03.2020.

Також судом першої інстанції не взято до уваги пояснення представника позивача та відповідача щодо зміни поштової адреси відповідно до Рішення Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 104 від 28.08.2019.

Окрім цього, у судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав, надав пояснення щодо суті спору та не заперечував проти задоволення позову.

18 серпня 2021 року від представника відповідача адвоката Смирнової Е. Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила суд апеляційну скаргу задовольнити.

Зазначає, що спірне нежитлове приміщення повністю оплачене позивачем, передано йому, а останній фактично ним користується, тобто наявні всі належні законні підстави для задоволення позовних вимог, а суд першої інстанції помилково зробив висновки щодо спонукання відповідача до укладення договору в судовому порядку.

При цьому вказувала, що 28.02.2020 не відбулося нотаріальне оформлення договору з позивачем з об`єктивних підстав, а саме арешт коштів ПрАТ «Монастирищенський машинобудівний завод», згідно постанови Монастирищенського районного відділу ДВС від 17 лютого 2020 року, чим фактично було заблоковано діяльність підприємства.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права під час розгляду справи по суті, зокрема, були наявні підстави для відводу (самогвідводу) секретаря судового засідання, який раніше працював державним виконавцем та накладав арешт на майно відповідача та з порушенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України постановлена ухвала про відмову у визнанні позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.03.2020 № 205452300, на підставі Договору купівлі-продажу серія та номер 2505 від 11.12.2014 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) з індексним номером 45605731 зареєстроване право власності ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» на нежитлове приміщення санітарно-оздоровлювального пункту загальною площею 282 кв.м та місцем розташування по АДРЕСА_2 . Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна не містить опису санітарноздоровлювального пункту, право власності на який 11.12.2014 за договором купівлі продажу набув відповідач. Однак у розділі «Об`єкт нерухомого майна» наявний запис про те, що об`єкт перебуває у процесі поділу (а.с.12-17).

Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок, нежиле приміщення санітарно-оздоровлювальний пункт по АДРЕСА_1 від 08.10.2018 та довідки ТОВ «Уманське бюро технічної інвентаризації» №125 від 01.11.2018, станом на 08.10.2018 ПАТ «Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод», на підставі Договору купівлі-продажу від 11.12.2014 № 2505, є власником нежилого приміщення санітарно-оздоровлювального пункту загальною площею 347,1 кв.м та розміром основної площі 264,8 кв. м (а.с. 127-133).

Згідно рішення Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради «Про присвоєння поштової адреси нежитловим приміщенням саноторно-оздоровлювального пункту по АДРЕСА_1 », присвоєно поштову адресу нежитловим приміщенням санітарно-оздоровлювального пункту площею 88 кв.м та 194 кв.м (загальною площею 282 кв.м) АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 відповідно.

28.01.2020 між ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» в особі голови правління Андросова М. О. та ОСОБА_1 , укладено Попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору сторони домовились та прийняли на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 2 1-го поверху Літ. А санаторно-оздоровлювального пункту, загальною площею 194 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дев`ятиповерхового будинку. Зобов`язались нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна та провести перереєстрацію права власності на ОСОБА_1 до 28.02.2020, але не раніше здійснення нею повного розрахунку вартості майна та зарахування грошових коштів на рахунок відповідача. (а.с. 5).

Згідно п. 2.1, п. 2.2 Договору, сторони домовились, що ОСОБА_1 здійснить безготівкове перерахування 31455 грн, на рахунок ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» IBAN НОМЕР_1 в Черкаському ГРУ АТ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, який у свою чергу, здійснює оплату витрат за складання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, сплату податків та інших відрахувань відповідно чинного законодавства України (а.с. 5).

Пунктами 4.5, 4.6, 4.7 визначено, що у випадку встановлення вини відповідача у порушенні зобов`язання по укладенню договору купівлі-продажу нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1 цього Договору, він повертає позивачу грошову суму отриману відповідно розділу 2 цього Договору та додатково сплачує ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100% від вартості передбаченої п. 2.1 Договору за весь час користування коштами в період дії цього Договору. Усі спори, пов`язані із виконанням цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку згідно з чинним законодавством України (а.с. 6).

До 28 лютого 2020 року ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» мав своїм обов`язком замовити та надати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, сплатити всі несплачені комунальні платежі, податки та інші відрахування, забезпечити відсутність прав третіх осіб на нежитлове приміщення, у тому числі заборони відчуження та/або податкової застави шляхом надання відповідних довідок, витягів та інших підтверджуючих документів, вчинити всі необхідні дії для звільнення майна з-під арешту та будь-яких інших заборон і обтяжень, у тому числі іпотеки, зареєструвати право власності на відчужуване нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, передати нерухоме майно у належному для його подальшого використання стані відповідно до цільового призначення (п. 3 попереднього договору купівлі-продажу нежитлових приміщень) (а.с. 5-6).

Згідно з квитанціями № 0.0..1, 0.0..1, 0.0..1, 0.0..1 від 20.02.2020 позивач 20 лютого 2020 року перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача IBAN НОМЕР_1 в Черкаському ГРУ АТ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, кошти в загальній сумі 31455 грн (а.с. 8-11).

На виконання умов Попереднього договору купівлі-продажу нежитлових приміщень ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» в особі голови правління Андросова М. О. та ОСОБА_1 20.02.2020 склали акт передачі нежитлових приміщень, яким підтвердили отримання ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» грошових коштів, як оплати придбання нежитлового приміщення № 2 першого поверху літ. А санаторно-оздоровлювального пункту загальною площею 194,0 кв.м, що знаходиться в дев`ятиповерховому будинку по АДРЕСА_1 , та передачу-прийняття його від ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» до ОСОБА_1 (а.с. 18).

Відповідно до протоколу позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів ПАТ «Монатирищенський машинобудівний завод» від 17.12.2020 прийнято рішення про зміну типу Товариства з публічного на приватний, тобто на ПрАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» ( а.с. 135-137).

Згідно довідки ТОВ «Уманське бюро технічної інвентаризації» № 126 від 01.11.2018, частина належних ПАТ «Монастирищенський машинобудівний завод» нежитлових приміщень санітарно-оздоровлювального пункту, що знаходиться в АДРЕСА_1 складається з: приміщення 1 (тамбур) площею 6,2 кв.м, приміщення 2 (хол) площею 49,3 кв.м, приміщення 3 (кабінет) площею 13,2 кв.м, приміщення 4 (кабінет) площею 5,6 кв.м, приміщення 5 (кабінет) площею 6,8 кв.м, приміщення 6 (санвузол) площею 4,7 кв.м приміщення 7 (коридор) площею 6,2 кв.м, приміщення 8 (санвузол) площею 3,8 кв.м, приміщення 15 (кабінет лікаря) площею 12,5 кв.м, становить 31/100 частину нежитлових приміщень;

частина належних йому нежитлових приміщень санітарно-оздоровлювального пункту у складі приміщення 9 (коридор) площею 14,7 кв.м, приміщення 10 (коридор) площею 4,8 кв.м, приміщення 11 (санвузол) площею 5,3 кв.м, приміщення 12 (кабінет лікаря) площею 10,5 кв.м, приміщення 13 (кабінет лікаря) площею 12,7 кв.м, приміщення 14 (кабінет лікаря) площею 11,5 кв.м, становить 17/100 частину нежитлових приміщень;

частина належних йому нежитлових приміщень санітарно-оздоровлювального пункту, яка складається з приміщення 22 (палата) площею 8,9 кв.м, приміщення 23 (палата) площею 11,8 кв.м, приміщення 24 (палата) площею 11,6 кв.м, приміщення 25 (палата) площею 11,8 кв.м, приміщення 26 (хол) площею 28,0 кв.м, приміщення 27 (кабінет лікаря) площею 12,4 кв.м, приміщення 28 (інвентарна) площею 0,5 кв.м, приміщення 29 (коридор) площею 5,8 кв.м, приміщення 30 (комора) площею 1,5 кв.м, приміщення 31 (туалет) площею 1,1 кв.м, приміщення 32 (туалет) площею 1,1 кв.м, приміщення 36 (коридор) площею 3,9 кв.м, приміщення 37 (душова) площею 1,5 кв.м, приміщення 39 (комора) площею 4,6 кв.м, приміщення 40 (коридор) площею 3,9 кв.м, становить 31/100 частину нежитлових приміщень і окремого входу не має;

частина належних йому нежитлових приміщень санітарно-оздоровлювального пункту, яка складається з приміщення 16 (кабінет лікаря) площею 11,8 кв. м, приміщення 17 (інвентарна) площею 0,5 кв.м, приміщення 18 (коридор) площею 4,8 кв. м, приміщення 19 (хол) площею 23,5 кв.м, приміщення 20 (палата) площею 11,3 кв.м, приміщення 21 (палата) площею 11,6 кв.м, приміщення 33 (туалет) площею 1.1 кв.м, приміщення 34 (туалет) площею 1,1 кв.м, приміщення 35 (коридор) площею 3,9 кв.м, приміщення 38 (душова) площею 1,3 кв.м, становить 21/100 частину нежитловтх приміщень і окремого входу не має (а.с. 134).

Відповідно до технічного паспорту від 06.12.2019, на замовлення відповідача проведена технічна інвентаризація виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , згідно з якою за вказаною адресою знаходиться адміністративна будівля (фрагмент першого поверху) літера «А» приміщення виробничого будинку загальною площею 194,0 кв. м (а.с. 116-118).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції загалом відповідає зазначеним вимогам закону.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, цивільне законодавство містить поняття попереднього договору.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

З Попереднього договору від 28 січня 2020 року вбачається, що у пункті 1.1 сторони узгодили, що зобов`язуються нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна та провести перереєстрацію права власності на ОСОБА_1 до 28.02.2020, але не раніше здійснення нею повного розрахунку вартості майна та зарахування грошових коштів на рахунок відповідача, що було здійснено 20.02.2020.

Отже, умовами Попереднього договору купівлі-продажу від 28 січня 2020 року сторони погодили ціну нерухомого майна, порядок розрахунків, оплату витрат, строки, порядок та умови укладення основного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Таким чином, будь-які зміни умов попереднього договору можуть бути погоджені сторонами виключно у межах строку дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виконала взяті Попереднім договором зобов`язання, а відповідач ні, при цьому посилаючись на поширення COVID-19 та карантин.

Попередній договір містить розділ 4 «Відповідальність сторін», де в п. 4.1-4.3 визначено, що сторони звільняються від відповідальності встановленої цим Договором та/або діючим законодавством України за порушення обов`язків, якщо доведе, що таке порушення виникло внаслідок збігу несприятливих обставин (будь-які надзвичайні події зовнішнього відносно сторін характеру, що виникають поза провиною Сторін, супроти волі чи їх бажання), якщо такі обставини настали, тоді виконання договору зупиняється на строк, протягом якого виконання неможливе. Сторона, котра посилається на збіг несприятливих обставин, зобов`язана негайно повідомити іншу сторону про це.

При цьому, п. 4.5 вказує, що у випадку встановлення вини відповідача у порушенні зобов`язання по укладенню договору купівлі-продажу нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1 цього Договору, він повертає позивачу грошову суму отриману відповідно розділу 2 цього Договору та додатково сплачує ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100% від вартості передбаченої п. 2.1 Договору за весь час користування коштами в період дії цього Договору.

Перевіряючи доводи відповідача, який визнав позов, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що карантин введений постановою КМ України № 211 від 11.03.2020, тому вплинути на дотримання визначеного умовами Попереднього договору строку до 28 лютого 2020 року не міг. Крім того, сторонами по справі не надано доказів, що відповідач повідомляв ОСОБА_1 про неможливість виконання умов Попереднього договору у визначеному ним порядку.

Отже, Попередній договір, укладений між сторонами 28 січня 2020 року містить наслідки порушення Попереднього договору однією зі сторін, проте звертаючись із даним позовом ОСОБА_1 не ставила вимоги про відшкодування їй шкоди внаслідок не виконання відповідачем умов Попереднього договору.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що як положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, так і Попереднім договором не передбачено такого правового наслідку невиконання Попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

На ряду з цим, ч. 3 ст. 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі №6-226цс14, Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №401/3856/16-ц.

Крім того, ст. 657 ЦК України визначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

Як вже було зазначено, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, тобто у даному випадку з обов`язковим нотаріальним посвідченням попереднього договору.

Проте, укладений 28 січня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Монастирищенський машинобудівний завод» та ОСОБА_1 . Попередній договір не був нотаріально посвідченим, а тому доводи скаржника, що вказаний договір фактично є договором купівлі-продажу не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд також зауважує, що докази щодо зміни адреси спірного нерухомого майна були надані лише разом з апеляційною скаргою, а скаржником не обґрунтовувались причини неможливості їх подачі до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність своїх вимог та вірно не прийняв визнання позову, постановивши відповідну ухвалу від 10 вересня 2020 року.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що оскільки сторони визнають позов, то не позбавлені права укласти договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна відповідно до вимог чинного законодавства.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи, що були наведені у відзиві на апеляційну скаргу не були зазначені в суді першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими дакозами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов