Справа 206/3052/20
Провадження 2/206/131/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором

за участі представника

відповідача, адвоката Бурба Ю.М.,

в с т а н о в и в:

09 липня 2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська поштою надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 490940342 від 20.05.2015 року у розмірі 74752,12 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі: 2102 грн. та понесені витрати на правничу допомогу - 20 000,00 грн. (а.с.6).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 20.05.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний Договір №490940342. за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 23759,79 грн. зі сплатою 39.9 % річних. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа- Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490940342 від 20.05.2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №490940342 від 20.05.2015 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490940342 від 20.05.2015 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, але заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 02.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60748,32 грн., з яких: Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 23759,79 грн. Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги -18918,21грн. Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 13270,32 грн. Заборгованість з пені -4800 грн. Посилаючись на статті 525, 526, 611, 625, 1049, 1054, позивач вважає, що з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів, також необхідно стягнути 3% річних та інфляційні втрати, які є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 490940342 від 20.05.2015 року. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 02.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 74752,12 грн., з яких: Нараховані 3% річних 2141,47 грн.; Втрати від інфляції 5246,16 грн.; Подвійна облікова ставка НБУ -6616,17 грн.; Заборгованість за кредитом (за тілом ,кредиту) 23759,79 грн. Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги -18918,21 грн. Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) -13270,32 грн. Заборгованість з пені -4800 грн. (а.с.1-6).

Представник позивача генеральний директор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» Іжаковський О.В. в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.107-108).

Представник відповідача адвокат Бурба Ю.М. заперечував проти задоволення позовної заяви та просив відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом позовної давності.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

20.07.2020 року ухвалою судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.76).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2020 року цивільну справу зза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 передано (повернуто) для розгляду за підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.84).

03.11.2020 року ухвалою судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська відкрите загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі (а.с.90).

22.12.2020 року у судовому засіданні представник відповідача адвокат Бурба Ю.М. подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Суд поставив на обговорення питання, щодо зупинення провадження у справі. Ухвалою судді від 22.12.2020 року зупинено провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором до вирішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська цивільної справи №199/6869/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.104).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2021 року по даній цивільній справі поновлено провадження у справі (а.с.117).

07.07.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача генеральний директор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» Іжаковського О.В. про розгляд справу без участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.107-108).

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19.07.2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача Бурби Ю.М. про закриття провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено. Закрито підготовче засідання у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.129).

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення прелставника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

11.08.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.05.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Кредитний Договір №490940342. Пунктом 2.1. Додатку до Договору встановлено, що сума кредиту складає 23759,79 грн. Пунктом 2.2. Кредитного Договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 39,9 % річних. Пунктом 2.3. Дата остаточного повернення Кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 21.05.2017 року (а.с.10).

Згідно змісту позову, Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 26759,79 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с.22).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторингу № 2019-1КІ/Веста, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту(а.с.23-33).

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с.34-43).

Позивач стверджує, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ТОВ «ФК «Веста» втратив такі права.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог через їх необґрунтованість та вважає, що позивачем, в тому числі, пропущено строки позовної давності для звернення до суду.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно позовних вимог, ПАТ «Альфа-Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши відповідачу кредит на суму 23759,79 грн., а відповідач за період користування кредитними коштами здійснював часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість ним в повному обсязі не погашена, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 20.05.2015 року позивач надав суду, кредитний договір № 490940342 (а.с.10), копію витягу з договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року (а.с. 22), копію договору факторингу № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року (а.с. 23-33), копію договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (а.с. 34-43).

Проте, суд вважає, що вказані вище докази не підтверджують виникнення у позивача права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним ним 20.05.2015 року з ПАТ «Альфа-Банк».

Так, наданий Витяг договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року не містить відомостей про те, чи набуло ТОВ «Кредитні ініціативи» право на наступне відступлення ним, як фактором, права грошової вимоги третій особі, а згідно ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу.

Крім того, у пункті 1.1 витягу з договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року зазначено, що в порядку та умовах, визначених цим договором, фактор (ТОВ «Кредитні ініціативи») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до договору.

Але, витяг з Додатку № 1, який містить перелік боржників за кредитними договорами, позивачем суду не надано.

Те ж саме стосується договору факторингу № 2019-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року, який був укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста», умовами якого пункт 2.1., було передбачено, що в порядку та умовах, визначених цим договором, фактор (ТОВ «ФК «Веста») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Кредитні ініціативи») за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, що по факту відступлення прав вимоги фактор стає стороною всіх основних договорів, укладених між клієнтом та позичальником, перелік яких наведений в Додатку № 1-1 до договору, в силу цього до фактора переходять усі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, в тому числі, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Також пунктом 2.3 вказаного договору факторингу передбачено, що право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) плати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. договору сторони підписують Акту приймання - передачі Реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього договору.

Але позивачем витяг з Додатку № 1-1 (Реєстр боржників) до вказаного договору факторингу та докази на підтвердження повної (остаточної) сплати фактором ціни прав вимоги не надано.

Відсутність повного тексту договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, Додатку № 1 до цього договору, а також Додатку № 1-1 до договору факторингу від № 2019-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року, позбавляє суд можливості перевірити чи дійсно ПАТ «Альфа-Банк» передало ТОВ «Кредитні ініціативи», а потім ТОВ «Кредитні ініціативи» передало ТОВ «ФК «Веста» право вимоги за кредитним договором, укладеним ним 20.05.2015 року з ОСОБА_1 , і взагалі чи було передбачено умовами договору факторингу № 1 право ТОВ «Кредитні ініціативи» на наступне відступлення ним, як фактором, права грошової вимоги ТОВ «ФК «Веста».

Із Витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами до додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року, вбачається, що ТОВ «ФК «Веста» передало ТОВ «Вердикт Капітал», у тому числі право вимоги за кредитним договором № 490940342, укладеним 20.05.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 на суму заборгованості залишку по тілу кредиту в розмірі 23759,79 грн., залишку по відсотках в валюті кредиту в розмірі 18918,21 грн (а.с.21).

Також, позивачем не надано жодного платіжного доручення, або іншого фінансового документу про перерахування новими кредиторами на рахунок попередніх кредиторів грошових коштів за придбані активи, при тому, що право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) плати фактором ціни прав вимоги.

Крім того, суд враховує і те, що, позивачем не додані докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та неповернення або часткового повернення кредиту, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи).

Вказані документи повинні бути оформлені згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність» та згідно Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30 січня 1998 року № 566, оскільки лише первинні бухгалтерські документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Також суд враховує, що згідно умов кредитного договору № 490940342 укладеного 20.05.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 21.05.2017 року. Отже, після закінчення строку дії договору, тобто після 21.05.2017 року ПАТ «Альфа -Банк» та треті особи, яким банк міг передати право грошової вимоги за цим кредитним договором, втратили право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами, а також обумовлену в договорі неустойку. Проте, позивач, в порушення умов кредитного договору, додатково нараховує відповідачу проценти за користування кредитними коштами після закінчення дії кредитного договору.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2020/4494/16-ц, такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги на стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у зазначеному позивачем розмірі за кредитним договором № 490940342, укладеним ним з ПАТ «Альфа Банк» 20.05.2015 року, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд враховує заяву відповідача про застосування позовної давності, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, судові витрати сплачені позивачем не підлягають відшкодуванню.

Вирішуючи заявлені представником позивача вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа №301/1894/17. На підтвердження витрат на правову допомогу адвокат надала Договір №21-12/2019 про надання правової допомоги від 21.12.2019 року, заяку на надання правових послуг №66 від 04.06.2020 року на суму 20000,00 грн., Акт №6 прийому - передачі виконаних робіт від 22.06.2020 року. Проте підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не вбачається, оскільки позивачем не надано належних доказів їх понесення, а саме документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені увстановленому закономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2021 року.

Суддя А.О. Сухоруков