ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/4657/20

провадження № 22-ц/4809/940/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О.І.

за участі секретаря - Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - Державна іпотечна установа,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2021 року у складі судді Коліуш Г.В. і

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року Державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором, яка станом на 02.09.2020 складає 23 566,45 доларів США, що в еквівалетні по курсу НБУ становить 632 007,42 грн та судові витрати в розмірі 9 682 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 13 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 159/П/РП/2006-840, за умовами якого останній у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання було надано грошові кошти в розмірі 41 600 доларів США, з визначеною відсотковою ставкою у розмірі 10,0 % річних, строком на 120 місяців.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 13.11.2006 був укладений договір поруки, за умовами якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

26 серпня 2014 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору №159/П/РП/2006-840 від 13.11.2006, за умовами якого встановлена фіксована процентна ставка - 14,2% річних, а в разі невиконання та/або неналежного виконання умов кредитного договору, банк має право для розрахунку плати за користування кредитними коштами застосовувати процентну ставку - 16,2%, строк користування кредитними коштами - до 11.11.2018 включно.

Також, 26.08.2018 між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 13.11.2006.

21.05.2020 між ПАТ КБ «Надра» та Державною іпотечною установою укладений договір відступлення права вимоги, а після затвердження судом мирової угоди Державна іпотечна установа з 02.06.2020 набула усі права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Станом на день подачі позову кредитні зобов`язання позичальником не виконані, внаслідок чого утворилась заборгованість, в розмірі 645 401,08 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 352 492,55 грн, прострочених відсотків станом на 02.06.2020 в розмірі 279 514,87 грн, та прострочені відсотки за період з 02.06.2020 по 22.09.2020 в розмірі 13 393,66 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором № 159/П/РП/2006-840 від 13.11.2006 в розмірі 110 055 грн 21 коп, яка складається з: 100 935,66 грн - заборгованість за тілом кредита, 9 119,55 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судовий збір в сумі 1651 грн.

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором в частині повернення основного боргу не виконала та заборгованість станом на 02.09.2020 року складає 352 492,55 грн.

Проте, позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитом за період з дати укладення кредитного договору по дату строку користування кредитними коштами, визначеного кредитним договором, тобто з 13.11.2006 по 11.11.2018.

Оскільки з 12.11.2018 позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 12.11.2018 по 22.09.2020 задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач звернувся до суду з позовом 04.12.2020 шляхом подачі позовної заяви, тому позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами по сплаті тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за період до 03.12.2017 включно, тому суд першої інстанції вважав, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності.

Застосовувавши положення ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, які діяли на дату настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції, дійшов до висновку, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 159/П/РП/2006-840 від 13.11.2006 припинився 11.11.2018, а тому на момент звернення до суду з позовом порука ОСОБА_2 припинилася, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя.

В апеляційній скарзі Державна іпотечна установа просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2021 року в частині відмови в стягнення загальної суми заборгованості та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 535 346 грн 08 коп, з яких сума основого боргу в розмірі 251 556 грн 89 коп, прострочені відсотки за користування кредитом станом на 02.06.2020 в розмірі 270 395 грн 32 коп та прострочені відсотки за період з 02.06.2020 по 22.09.2020 в розмірі 13 393 грн 66 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, необгрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції було безпідставно застосовано строки позовної давності з власної ініціативи, що є порушенням норм ЦК України, а представником відповідача не було подано окрему заяву про застосування строків позовної довності.

Позивач вважає, що представник ОСОБА_2 мав подати до суду відзив на позовну заяву та заявити про застосування строку позовної давності шляхом подання окремої заяви.

Крім того, починаючи з 02 червня 2020 року Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_1 та усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Тому, виходячи з умов Договору про відступлення права вимоги позивач дізнався про порушення свого права в 2020 році, а тому строк звернення до суду потрібного обраховувати з червня 2020 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 159/П/РП/2006-840 від 13.11.2006 в розмірі 110 055, 21 грн, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Від адвоката Зінькова О.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Державної іпотечної установина рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Подольський А.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідачів адвокат Зіньков О.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2006 між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 159/П/РП/2006-840, за умовами якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 41600,00 доларів США за ставкою 10,0 % річних, строком на 120 місяців, позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця.

26.06.2014 між ПАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 159/П/РП/2006-840 від 13.11.2006, за умовами якого встановлена стандартна процентна ставка в розмірі 14,2% річних, у разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору Банк має право для розрахунку плати за користування кредитними коштами в розмірі: стандартна процентна ставка + 4% річних, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, визначених графіком платежів, в якому встановлено, що платежі здійснюються 10 числа кожного місяця, строк користування кредитними коштами становить до 11.11.2018 включно.

18.05.2020 між Державною іпотечною установою та ПАТ «КБ «Надра» укладена мирова угода, відповідно до якої ПАТ КБ «Надра» передає Державній іпотечній установі майнові права за кредитними договорами, що виступають предметом застави, зокрема, майнові права за договором №159/П/РП/2006-840. 02.06.2020 зазначена мирова угода затверджена Господарським судом м. Києва.

21.05.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та Державною іпотечною установою укладений договір відступлення прав вимоги, зокрема, право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , та договором поруки, укладеним з ОСОБА_2

16.10.2020 позивач направив відповідачам за адресами, зазначеними в договорах, вимоги про повернення суми кредиту в розмірі 645401,08 грн., яка виникла станом на 22.09.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно умов кредитного договору № 159/П/РП/2006-840, укладеного 13.11.2006 між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 з урахуванням додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1 від 26.06.2014 сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом, який наданий до 11.11.2018 включно (том 1 а.с. 21-34).

Відтак, у межах строку кредитування до 11.11.2018 відповідач мав, зокрема, сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Починаючи з 11 листопада 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно умов кредитного договору № 159/П/РП/2006-840, укладеного 13.11.2006 між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 з урахуванням додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1 від 26.06.2014 ОСОБА_1 мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місяця впродовж строку кредитування до 11.11.2018 включно (том 1 а.с. 21-34).

Враховуючи викладене, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до суду з позовом 04.12.2020 (том 1 а.с. 118).

Тому, Державною іпотечною установою пропущений строк позовної давності за вимогами по сплаті тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за період до 03.12.2017 включно.

Матеріалами справи підтверджується, що адвокат Левадний О.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 , в письмових поясненнях зазначав, що позивачем при зверненні до суду з позовом пропущено строк позовної давності та просив прийняти письмові пояснення (том 1 а.с. 153-156).

Аналогічне звернення було викладено у відзиві на позовну заяву, поданого адвокатом Зіньковим О.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_2 (том 1 а.с. 162-172).

Крім того, адвокат Левадний О.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 , в судовому засіданні суду першої інстанції заявив про застосування строку позовної давності та адвокат Зіньков О.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_2 , в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду про стягнення заборгованості, що підтверджується інформацією носія з технічним записом судового засідання, який вклеєний у внутрішньому боці обкладинки в кінці першого тому справи.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано строки позовної давності з власної ініціативи є безпіставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 100 935,66 грн та відсотками за користування кредитом в розмірі 9 119,55 грн, за період з 04.12.2017 по 11.11.2018, виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який представниками відповідачів не спростований, за курсом НБУ, встановленого на 02.09.2020, що складав 27,6049 грн за долар США.

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати від 28 березня 20218 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Крім того, статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору поруки), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.11.2006 між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 159/П/РП/2006-840 від 13.11.2006, в тому числі, повернути до 13.11.2006 кредит в сумі 41 600 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 10 % річних, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (том 1 а.с. 35-36).

26.06.2014 між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір №1 про внесення змін та доповнень до договору поруки від 13.11.2006, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, зокрема, за повернення позичальником за основним договором кредиту в розмірі 14080 доларів США, кінцевий термін повернення кредиту - 11.11.2018, по сплаті відсотків в розмірі 14,2 % річних, договір поруки діє до повного та належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та/або належного виконання поручителем зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 2 Договору поруки у разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором кредитор направляє поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині), повідомлення направляється поручителю рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою поручителя, що вказана в цьому договорі (том 1 а.с. 37-40).

Отже, враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором №159/П/РП/2006-840 від 13.11.2006 припинився 11.11.2018, суд приходить до висновку, що на момент звернення до суду позовом порука ОСОБА_2 припинилася, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як поручителя слід відмовити.

Не заслуговують на увагу суду посилання апеляційної скарги на Закону України № 2478-VII від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» відповідно до якого було внесено зміни до ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо строку припинення поруки.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу І Закону України № 2478-VIII частину четверту статті 559 ЦК України викладено в такій редакції: «4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2478-III передбачено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Враховуючи наведене, неспроможними є посилання апеляційної скарги про на положення частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції Закону України № 2478-VIII, оскільки незважаючи на те, що цей Закон застосовується також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин, зважаючи на те, що на дату набуття ним чинності (04 лютого 2019 року) строк виконання зобов`язань за договором про надання кредиту від 13 листопада 2006 року № 159/П/РП/2006-840 вже настав.

Крім того, до моменту набуття чинності Законом України № 2478-VIII строк для звернення Державної іпотечної установи з позовом до ОСОБА_2 як поручителя за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 закінчився.

Тобто відносини щодо поруки були припинені до введення в дію Закону України № 2478-VIII.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що виходячи з умов Договору про відступлення права вимоги позивач дізнався про порушення свого права в 2020 році, а тому строк звернення до суду потрібного обраховувати з червня 2020 року.

Зокрема, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Однак, зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (висновки Верховного Суду, викладені в постанві від 06 червня 2018 року в справі № 640/10523/16-ц (провадження № 61-20035св18)).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано застосував строки позовної давності, дійшов правильного висновку про неправомірність нарахування кредитором відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування та правомірно вважав припиненою поруку ОСОБА_2 ,а тому аргументи, наведені позивачем в апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2021 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13.08.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О.І. Чельник