Справа №442/3895/21
Провадження №2/442/960/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді: Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 жовтня 2015 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №542. З моменту реєстрації шлюбу вони проживали в орендованій квартирі в м. Дрогобичі, а згодом придбали житловий будинок. Оскільки життя в шлюбі між ними не склалося, фактичні спільні відносини між ними припинено, шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливе, вони спільно не проживають, відповідачем подано до Дрогобицького міськрайонного суду позовну заяву про розірвання шлюбу. За час перебування в шлюбі, 23.10.2018р. вони з відповідачкою придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2кв.м., загальною 73,3кв.м., який складається з трьох житлових кімнат. До будинку відносяться господарські будівлі та споруди: погріб літ. «Б», сарай-літня кухня літ. «В», туалет літ.»Г», колодязь літ. «К», замощення літ. «І»,огорожа літ. «1-2», хвіртка літ. «З», ворота літ. «4», загальною вартістю 183 405,00грн. Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12, номер запису про право власності 28509761.

Крім того, 06.05.2017р. ними було придбано в шлюбі автомобіль ВАЗ 21074, 1991 року випуску, д.з. НОМЕР_1 , вартість якого становила 26400,00грн. Оскільки за його згодою у спільно-придбаному будинку залишились проживати відповідачка з двома їх малолітніми дітьми - з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то між ними було досягнуто згоди, що придбаний ними автомобіль ВАЗ 21074, 1991 року випуску, д.з. НОМЕР_1 , залишається у нього, а житловий будинок у відповідачки, оскільки він є неподільним, а проживання з відповідачкою після розірвання шлюбу буде неможливим. Різницю у вартості майна відповідачка зобов`язувалась йому повернути до 20 травня 2021 року, та надати згоду на перереєстрацію автомобіля на його ім"я, отже спільне майно вони оцінюють в 209 805,00грн, а частка в майні кожного з них становить по 104902,50грн., оскільки йому залишається автомобіль вартістю 26400,00грн, то різниця 78502,50грн - вони погодились з відповідачкою, що йому буде нею повернута. На його прохання повернути йому вище вказані кошти та оформити нотаріально поділ майна подружжя, відповідачка відмовляється, та повернула йому лише 18000,00 грн., решту 60502,50грн відмовляється повернути та відмовляється надати дозвіл на переоформлення права власності на автомобіль за ним, а вище зазначені кошти йому вкрай необхідні, оскільки йому потрібно придбати також собі житло, а тому у нього виникла необхідність звернутися до суду.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідачем ОСОБА_2 подано письмовий відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя, просить задоволити позовні вимоги частково.

Представником позивача - адвокатом Ловінською С.С. подано уточнені позовну заяву та письмову відповідь на відзив, просить задоволити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2015 року між сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №542.

За час спільного проживання сторони придбали житловий будинок

АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею 73,3 кв.м., який з трьох житлових кімнат ( до будинку відносяться господарські будівлі та споруди: погріб літ. «Б», сарай-літня кухня літ. «В», туалет літ.»Г», колодязь літ. «К», замощення літ. «І»,огорожа літ. «1-2», хвіртка літ. «З», ворота літ. «4», загальною вартістю 183 405,00грн.).

Як вбачається із копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.09.2016р., ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками в свідоцтві зазначені сторони по справі.

Як вбачається із копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25.11.2017р., ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками в свідоцтві зазначені сторони по справі.

Згідно Довідок про реєстрацію місця проживання особи за №1198, №1199 від 19.09.2019р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права вланості від 23.10.20218р., на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку ( серія та номер 1221, виданого 23.10.2018р. приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Теплою М.Ю.), ОСОБА_2 на праві приватної вланості ( 1/1) належить житловий будинок, адреса : АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер 12).

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба гоїцо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Таким чином, оскільки спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу сторін, являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та враховуючи той факт, що між сторонами існувала усна домовленість ( придбаний сторонами автомобіль ВАЗ 21074, 1991 року випуску, д.з. НОМЕР_1 , залишається у позивача ОСОБА_1 , а житловий будинок за АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею 73,3кв.м., реєстраційний номер об`єкта 12) у відповідачки ОСОБА_2 , з виплатою в користь позивача різниці між вартістю житлового будинку та вартістю автомобіля, в розмірі 60502,50 грн.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Провести поділ спільного майна подружжя:

-Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки ВАЗ 21074, 1991 року випуску, д.з. НОМЕР_1 ;

-Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 60502 ( шістдесять тисяч п`ятсот дві грн.) 50 коп. в рахунок різниці між вартістю житлового будинку за АДРЕСА_1 , площею 47,2 кв.м., загальною площею 73,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12 та вартістю автомобіля марки ВАЗ 21074, 1991 року випуску, д.з. НОМЕР_1 ;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 6050 (шість тисяч п"ятдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач : ОСОБА_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_4 .

Відповідач : ОСОБА_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_5 .

Суддя Гарасимків Л.І.