Справа № 144/750/21
Провадження № 22-ц/801/1666/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 рокуСправа № 144/750/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 144/750/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 12 травня 2021 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Довгалюк Л. В.,

встановив:

11.05.2021 року до Теплицького районного суду Вінницької області надійшов указаний позов, в якому ОСОБА_1 заявила позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2020/2070797 від 27.06.2020.

Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження автомобіля «Renault Megane», VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що за вказаним договором купівлі-продажу транспортного засобу без належної правової підстави здійснено відчуження сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля «Renault Megane», VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

У заяві вказано, що договір укладено з метою уникнення визнання позивачем права власності на Ѕ частину автомобіля та отримання можливої компенсації вартості зазначеної частки майна після розірвання шлюбу. На думку позивача та її представників існує загроза, що невжиття заходів забезпечення позову у подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та здійснити ефективний захист порушених прав та інтересів позивача..

Оскаржуваною ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 12 травня 2021 року клопотання задоволено.

Заборонено вчиняти будь-які дії (щодо реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку тощо) направлені на відчуження автомобіля «Renault Megane», VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Не погодившись з оскаржуваною ухвалою ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що позивач не надав жодних доказів на обгрунтування поданої заяви, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів.

Також, не надано доказів того, що здійснюється продаж, відчуження об`єкта рухомого майна або здійснюються заходи щодо такого відчуження.

Просить скасувати ухвалу Теплицького районоого суду Вінницької області від 12 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

05 серпня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Самойленко П.М. подав відзив на апеляційну скаргу в якій зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд гне повідомили.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява в якій останній просить розгляд справи проводити у його відсутність, апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що за наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань позивача вбачається, що предметом позову по даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, який є об`єктом права спільної сумісної власності, тому заявлений позивачем захід забезпечення позову є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача.

Тобто, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні чи відмові у задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені ч 1 ст. 150 ЦПК України.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді у Теплицькому районному суді Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Тобто предметом спірних правовідносин є вимоги ОСОБА_1 , які носять майновий характер, при цьому вони на пряму стосуються автомобіля «Renault Megane», VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову сторона позивача свої доводи зводить до того, що відповідач є власником спірного майна та може в будь який час відчужити таке, тому невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та поновлення майнових прав, зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить переконання, що висновок місцевого суду про наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є очевидним.

Згідно з п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборонени вчиняти будь-які діїна відповідне майно унеможливить здійснення юридичних правочинів, реєстрації речових прав стосовно такого та як процесуальний захід, покликаний та зможе забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, з врахуванням правовідносин, які склалися.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Також, забезпечення позову у такий спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, основними вимогами за якою є унеможливлення відчуження спірного нерухомого майна (приміщення ресторану), колегія суддів приходить переконання про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваної ухвали.

Обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом заборонени вчиняти будь-які дії не призведе до невиправданого обмеження майнових прав учасників справи, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися таким.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська