ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року

м.Суми

Справа №592/6203/21

Номер провадження 22-ц/816/1279/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2021 року в складі судді Литовченка О.В., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.10.2006 року в розмірі 23079,54 грн та судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.10.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що може бути змінений банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 30.04.2021 року, виникла заборгованість - 23079,54 грн, яка складається з: 3350,10 грн - заборгованість за кредитом, 19729,44 грн - заборгованість за відсотками. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25.10.2006 року в сумі 3350,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 329,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов такого договору, передбаченій законодавством, а саме не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом, тому обґрунтованими є вимоги лише про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким дані вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками за ввесь заявлений період, оскільки у заяві, підписаній відповідачем, зазначена базова відсотками ставка - 36% річних. Крім того, сторонами було укладено кредитний договір і щодо інших істотних його умов, що свідчить активація відповідачем картки та користування кредитними коштами.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи, що 25.10.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви, за умовами якого останній отримав кредит на наступних умовах: валюта - гривня, тип кредитного ліміту - фінансовий, сума кредитного ліміту - 250,00 грн, базова відсоткова ставка - 36 % з розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії карти, а також інші умови кредитування (а.с. 14).

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну карту № НОМЕР_1 терміном дії до вересня 2012 року (а.с. 17).

Користування кредитними коштами ОСОБА_1 підтверджується випискою по його картковому рахунку (а.с. 34-37).

Додані банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані (а.с. 15-24).

Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості станом на 30.04.2021 року складає 23079,54 грн, з яких: 3350,10 грн - заборгованість за кредитом, 19729,44 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 7-11).

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість по відсоткам нараховувалась виходячи з відсоткових ставок: 36 % - поточна процента ставка та 72 % - прострочена процентна ставка.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов`язання.

Таким чином, між сторонами у справі 25.10.2006 року було укладено кредитний договір в належній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви, у якій сторонами було погоджено, зокрема, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами на рівні 36 % річних, порядок погашення заборгованості та інші умови.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необґрунтованість вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками, обрахованими виходячи з відсоткової ставки 36 % річних, оскільки такий розмір визначений укладеним сторонами кредитним договором. Проте вірно відмовив у стягненні відсотків, обрахованих виходячи в відсоткової ставки на рівні 72 % річних, оскільки таких умов підписана сторонами анкета-заява не містить, а надані банком витяг з умов та правил не можуть розцінюватися як складова кредитного договору, так як вони не підписані відповідачем. Інших доказів про погодження сторонами у справі умов договору про нарахування відсотків за користування кредитом на рівні 72 % позивачем надано не було.

Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за збільшеними відсотковими ставками є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Відповідно до представленої банком довідки ОСОБА_1 було видано кредитну карту терміном дії до вересня 2012 року.

Тому проценти за користування кредитом, обраховані виходячи з відсоткової ставки 36 % річних, поза межами строку дії договору, за період з 01.10.2012 року по 30.04.2021 року (дата по яку банк просить стягнути відсотки), не підлягають нарахуванню, а вимоги позову в цій частині - задоволенню.

Звідси, ОСОБА_1 має перед банком обов`язок щодо погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки 36 % річних, за період з 25.10.2006 року по 30.09.2012 року, які становлять, згідно розрахунку банку, суму 3165,31 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь банку 3165,31 грн заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 25.10.2006 року.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, томі підстав для його скасування немає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 640,83 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову. Також, з відповідача на користь банку підлягає стягненню 546,28 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про відмову у стягненні заборгованості за відсотками скасувати, а в частині розподілу судових витрат - змінити.

Викласти абзац 2 та 3 резолютивної частини заочного рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 3350,10 грн заборгованості за тілом кредиту та 3165,31 грн заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 25.10.2006 року, а всього - 6515,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 640,83 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 546,28 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю.Кононенко

Т.А. Левченко