Справа № 308/7283/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.

секретаря судового засідання Вільчак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м. Ужгороді цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Чопської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з місця реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

АТ «Райффайзен Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Чопської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з місця реєстрації.

Позов мотивований тим, що 16.12.2005 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/4074/74/22618, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 23 000 доларів США строком до 15.12.2025, а позичальник зобов`язався використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення виконання даного зобов`язання був укладений Договір іпотеки №1273, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гулянич Т.М., предметом якого стало 54/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, тому рішенням суду по справі №2п-1090/08 від 29.05.2008 позовні вимоги банку було задоволено та стягнуто заборгованість у розмірі 159 618.63 грн.

Зазначає, що в ході виконавчого провадження було встановлено, що в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зауважує, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки та реєстрація осіб у даному будинку порушує умови цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України, тому зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав позивача як іпотекодержателя.

На підставі наведеного, позивач просить суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з вищевказаного приміщення зі зняттям їх осіб з реєстрації, без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача Бойко О.М. у судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься її заява, згідно з якою вона просила провести розгляд справи у її відсутності та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень до суду не надходило.

Представник третьої особи не скористався правом на участь у судовому засіданні та Чопський міський голова Самардак В. подав заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалів справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2005 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», а далі АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/4074/74/22618, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 23 000 доларів США строком до 15.12.2025, а позичальник зобов`язався використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення виконання даного зобов`язання був укладений Договір іпотеки №1273, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гулянич Т.М., предметом якого стало 54/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2008 позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №014/4074/74/22618 від 16.12.2005 у розмірі 159 618,63 гривень.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2009 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/4074/74/22618 від 16.12.2005 у розмірі 159 618,63 грн. за рахунок реалізації належного відповідачу предмету іпотеки - 54/100 житлового будинку з надвірним будівлями в АДРЕСА_1 , вартість якого складає 152 000 грн.

Судом також встановлено, що позивач здійснив намагання усунути порушення основного зобов`язання, у зв`язку з чим на адресу місця проживання відповідачів, а саме: АДРЕСА_1 , надсилалися листи з вимогою добровільного звільнення зазначеного приміщенням, проте дані вимоги залишені без реагування.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

За приписами ч.ч. 1, 3 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі втратили право на користування житловим будинком у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки позивачем, а тому позов в частині виселення осіб, які проживають та зареєстровані в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення, підлягає до задоволення.

Вирішуючи позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку відповідачів, суд приходить до наступного висновку.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

З врахуванням вищенаведеного, в частині вимоги про зняття з реєстрації відповідачів слід відмовити, оскільки така вимога є передчасною та окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстрації у порядку, встановленому зазначеними Правилами та Законом.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Житловим кодексом Української РСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Виселити громадян ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання їм іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судові витрати в розмірі 4 204 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Реквізити сторін:

Позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», юридична адреса: м. Київ, вул. Лєскова, 9, ;

Відповідач 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ;

Відповідач 2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 3 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач 4 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Чопської міської ради, місцезнаходження: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Залізнична, 1, каб. 6.

Суддя Т.Р. Деметрадзе