Ухвала

18 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 487/4232/19

провадження № 61-8413св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

треті особи: нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Горбуров Кирило Євгенович, Заводський відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2020 року у складі судді Бобрової І. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2020 року у складі колегії суддів:

Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про зняття заборони на відчуження майна.

Позовна заява мотивована тим, що на квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, було накладено приватним нотаріусом Горбуровим К. Є. заборону, яка зареєстрована в реєстрі 06 травня 2006 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2006 року

№ 08/04/2006/840К-130. Виконавче провадження щодо стягнення у солідарному порядку з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості

за вказаним кредитним договором у розмірі 2 963,10 дол. США закінчено.

У зв`язку з чим, вона звернулась до банку з проханням зняти накладений арешт на зазначену квартиру, проте листом від 10 квітня 2019 року № 1-7-3407 їй було повідомлено, що заборгованість за кредитним договором

№ 08/04/2006/840К-130 від 06 травня 2006 року складає 6 157,72 дол. США,

що не відповідає дійсності, оскільки стягнення боргу за вказаним договором закінчено, у зв`язку з його сплатою.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду

від 06 травня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що основне зобов`язання позивача за кредитним договором

не припинилося, оскільки позичальник не повернув банку заборгованість у сумі, визначеній рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року, а саме 2 963,10 дол. США, що унеможливлює зняття заборони

на відчуження майна.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 487/4232/19, витребувано її з Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року справу № 487/4232/19, призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 лютого

2018 року в справі № 564/2199/15-ц.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 06 травня 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 08/04/2006/840 К-130, за умовами якого позивач отримала від банку кредит в сумі 5000,00 дол. США строком до 05 травня 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом із розрахунку 11 % річних та можливої неустойки.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору того ж дня сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим у цей день приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К. Є. накладено заборону відчуження вищезазначеної квартири - реєстраційний номер обтяження 3185429.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року

з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в сумі

2 963,10 дол. США, що еквівалентно на день ухвалення рішення у справі

за курсом НБУ 923,5900 грн за 100 доларів США, 27 366,90 грн, а також судовий збір з кожного по 118,42 грн.

На підставі вказаного рішення суду Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, а Заводським відділом державної виконавчої служби

м. Миколаєва (далі - Заводський ВДВС м. Миколаєва) 24 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження № 45169214.

Відповідно до наданих позивачем квитанцій ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на погашення кредитної заборгованості перерахували на рахунок Заводського ВДВС м. Миколаєва 30 833,85 грн: 26 червня 2018 року - 7 000,00 грн, 20 липня 2018 року - 330,26 грн, 23 липня 2018 року - 200,00 грн, 12 вересня 2018 року - 6 000,00 грн, 24 жовтня 2018 року - 7 000,00 грн, 27 листопада 2018 року -

5 000,00 грн, 11 грудня 2018 року - 5 303,59 грн.

Згідно з постановою державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаєва

від 12 грудня 2018 року виконавче провадження № 45169214 було закрито

у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду на суму

27 366,90 грн, які були перераховані на рахунок стягувача згідно з платіжними дорученнями від 27 серпня 2018 року № 6621 на суму 6 181,20 грн,

від 02 листопада 2018 року № 8689 на суму 11 817,00 грн, від 04 грудня 2018 року № 9662 на суму 4 545,00 грн, від 12 грудня 2018 року № 9855 на суму 4 823,70 грн.

Виходячи з офіційного курсу Національного Банку України (далі - НБУ), стягувачу було перераховано на виконання рішення суду про стягнення 2 963,10 дол. США тільки 977,16 дол. США: 27 серпня 2018 року сплачено 6 181,20 грн, що за курсом НБУ - 27,85 грн за 1 долар США складало 221,95 дол. США; 02 листопада

2018 року сплачено 11 817,00 грн, що за курсом НБУ - 28,15 грн за 1 долар США складало 419,79 дол. США; 04 грудня 2018 року сплачено 4 545,00 грн,

що за курсом НБУ - 28,17 грн за 1 долар США складало 161,34 дол. США;

12 грудня 2018 року сплачено 4 823,70 грн, що за курсом НБУ - 27,71 грн

за 1 долар США складало 174,08 дол. США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставою для відкриття касаційного провадження справі № 487/4232/19 про застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зазначені заявницею підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України не знайшли свого підтвердження, оскільки правовідносини у вказаній, як приклади, справі, та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, у яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, що переглядається, позивач звернулася, зокрема, з вимогою про зняття заборони на відчуження майна. Зазначала, що виконавче провадження щодо стягнення у солідарному порядку з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 2 963,10 дол. США закінчено. У зв`язку з чим, вона звернулась до банку з проханням зняти накладений арешт на зазначену квартиру, проте листом від 10 квітня 2019 року № 1-7-3407 їй було повідомлено.

У постанові Верховного Суду постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18) на яку посилається заявниця, викладені висновки про те, що «станом на час розгляду справи в суді не виконано рішення Костопільського районного суду Рівненської області

від 25 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, про стягнення

з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 417 853 грн 10 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, для стягнення

з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» трьох відсотків річних від простроченої суми».

Предметом спору у справі № 564/2199/15-ц була вимога про стягнення заборгованості.

Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справою, яка наведена заявницею, як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Таким чином, касаційне провадження, що відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

З огляду на те, що оскаржувані на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального

і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений

у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18), на яку посилалася заявниця у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, відкрите з цієї підстави.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Касаційне провадження, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, підлягає закриттю, то підстави для розподілу судових витрат Верховним Судом відсутні.

Керуючись статтями 389, 396, 400, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2020 року у цій справі, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун