Справа №359/3059/19
Провадження №2/359/147/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Спис Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

1.1. В квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що в період часу з 4 січня 1985 року до 1 серпня 2000 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продовжила проживати з ним однією сім`єю. 18 серпня 2014 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Цей об`єкт нерухомого майна був спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 . 6 березня 2015 року ОСОБА_4 зник за невідомих обставин, місце його знаходження не відоме. В лютому 2019 року ОСОБА_3 дізналась про те, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена у власність ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 червня 2015 року. Цей договір був укладений між ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_6 , який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 8 червня 2015 року. ОСОБА_4 не підписував довіреність та не уповноважував ОСОБА_6 на відчуження квартири. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири не відповідав волевиявленню ОСОБА_4 та був укладений без дотримання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України. Крім того, ОСОБА_3 не надавала нотаріально засвідченої згоди на відчуження цього об`єкта нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири був укладений також з порушенням вимог, передбачених ч.3 ст.65 СК України.

1.2. Тому ОСОБА_3 просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без укладення шлюбу в період часу з 1 серпня 2000 року до 6 березня 2015 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна; а також визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 16 червня 2015 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. та зареєстрований в реєстрі за №888.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 8 квітня 2019 року (а.с.64 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_3 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року (а.с.65-66 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 серпня 2019 року (а.с.83-84 т.1) підготовче провадження було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2020 року (а.с.65-66 т.2) у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про зупинення провадження у цивільній справі було відмовлено.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 13 травня 2021 року (а.с.142-143 т.2) ОСОБА_6 був залучений до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

3.2. Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 була особистою власністю ОСОБА_4 , а не об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири не суперечить ч.3 ст.65 СК України, оскільки його укладення не потребувало нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 пред`явила позов після спливу строку позовної давності. Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

3.3. ОСОБА_6 не з`явився у судове засідання. Він у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується судовою кореспонденцією (а.с.147-148 т.2), а також оголошенням про виклик ОСОБА_6 у судове засідання, розміщеним на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.149 т.2).

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 4 січня 1985 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу позивачу було присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ». Це підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 4 січня 1985 року (а.с.14 т.1).

4.2. 1 серпня 2000 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 1 серпня 2000 року (а.с.15 т.1).

4.3. 18 серпня 2014 року ОСОБА_10 уклав з ТОВ «МКС РЕС» договір купівлі-продажу квартири (а.с.25-28 т.1), за яким він придбав квартиру АДРЕСА_1 .

4.4. В матеріалах цивільної справи міститься копія довіреності від 8 червня 2015 року (а.с.20 т.2), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 від його імені укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

4.5. 16 червня 2015 року ОСОБА_6 , діючи від імені ОСОБА_4 на підставі вказаної довіреності, уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. та зареєстрований в реєстрі за №888 (а.с.168-171 т.1). За цим договором ОСОБА_6 , діючи від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 8 червня 2015 року, відчужив у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

4.6. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються одночасно главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки» СК України, а також главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» та главою 19 «Позовна давність» розділу V «Строки та терміни. Позовна давність» книги першої «Загальні положення» ЦК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

5.2. Згідно з ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

5.3. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

5.4. Згідно з ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

5.5. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

5.6. Згідно з ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

5.7. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є не-додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

5.8. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

5.9. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5.10. Згідно з ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

5.11. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

5.12. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. Зі змісту довідки КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання Київського району м.Сімферополя» №20664 від 26 жовтня 2007 року (а.с.16 т.1) вбачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продовжувала проживати з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 .

6.2. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що вони є синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вони стверджують, що в 2000 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвали шлюб виключно для того, щоб поліпшити житлові умови. Штучне розірвання шлюбу батьків мало суто фіктивний характер, оскільки відносини між ними не погіршились, вони продовжили проживати однією сім`єю. Спірна квартира в с. Чубинське Бориспільського району була придбана за спільні грошові кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для того, щоб в ній проживав їх син ОСОБА_11 . Останній раз свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 бачили їх батька ОСОБА_4 1 березня 2015 року.

6.3. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що вони є родичами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Їм відомо про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, у них народились двоє синів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Між позивачем та ОСОБА_4 були безконфліктні сімейні відносини, вони неодноразово приїжджали в гості у 2012 та 2014 роках. Тому свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 навіть не було відомо те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвали шлюб.

6.4. Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що починаючи з 1 серпня 2000 року до 1 березня 2015 року ОСОБА_3 продовжувала проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 без укладення шлюбу. Однак СК України, яким вперше врегульовані правовідносини жінки та чоловіка, проживаючих однією сім`єю без укладення шлюбу, набрав чинність лише 1 січня 2004 року. ОСОБА_4 зник починаючи з 2 березня 2015 року, а не з 6 березня 2015 року.

6.5. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт проживання ОСОБА_3 однією сім`єю з ОСОБА_4 без укладення шлюбу в період часу з 1 січня 2004 року по 1 березня 2015 року включно. Підстави для встановлення вказаного факту в періоди часу з 1 серпня 2000 року до 1 січня 2004 року та з 2 березня 2015 року до 6 березня 2015 року відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_3 слід відмовити.

6.6. Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період часу, протягом якого ОСОБА_4 проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 без укладення шлюбу. На підставі ст.74 СК України презюмується виникнення права спільної сумісної власності на квартиру. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідача ОСОБА_2 не подав переконливих та беззаперечних доказів на спростування вказаної презумпції та на підтвердження того, що квартира була придбана за особисті грошові кошти ОСОБА_4 . В матеріалах цивільної справи відсутні також докази на підтвердження існування підстав для відступлення від засад рівності часток сторін у вказаному об`єкті нерухомого майна.

6.7. З огляду на це суд вважає, що квартиру АДРЕСА_1 належить визнати об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_4 . Крім того, за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна.

6.8. ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_4 нотаріально засвідченої згоди на відчуження квартири у власність інших осіб. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири був укладений з порушенням вимог, передбачених ч.3 ст.65 ЦК України. Зі змісту висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №16369/16370/16-32 від 27 грудня 2016 року (а.с.122-129 т.2) вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4 , який міститься у рядку «Підпис» на зворотній стороні довіреності від 8 червня 2015 року, був виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_4 не уповноважував ОСОБА_6 на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Тому оспорюваний договір купівлі-продажу квартири був укладений поза волевиявлення ОСОБА_4 та не відповідає вимогам, передбаченим ч.3 ст.203 ЦК України. Крім того, з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 2 жовтня 1986 року (а.с.138 т.1) та копії свідоцтва про зміну прізвища від 4 травня 2012 року (а.с.140 т.1) вбачається, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_5 . Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири був укладений з метою неправомірного заволодіння цим об`єктом нерухомого майна особами, які перебували в родинних відносинах.

6.9. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності належить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 16 червня 2015 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. та зареєстрований в реєстрі за №888.

6.10. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №155670808 від 8 лютого 2019 року (а.с.39-40 т.1) вбачається, що про укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 вперше дізналась 8 лютого 2019 року. В той же день розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку підлягав закінченню лише 8 лютого 2022 року. Зі штампу на титульному аркуші позову (а.с.2 т.1) вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду ще 8 квітня 2019 року. Ці обставини свідчать про те, що вона не пропустила строк позовної давності. В матеріалах цивільної справи міститься копія заяви позивача про злочин від 12 серпня 2015 року (а.с.33-35 т.1). Однак в цій заяві ОСОБА_3 повідомила лише про зникнення ОСОБА_4 , а також про те, що вона не могла потрапити в квартиру. Інформація про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири в змісті вказаної заяви відсутня. Тому суд критично оцінює посилання представника ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_3 сплатила судовий збір в розмірі 3904 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1 т.1). Пред`явлений нею позов задоволений.

7.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_5 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3904 гривень 80 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 однією сім`єю з ОСОБА_4 без укладення шлюбу в період часу з 1 січня 2004 року по 1 березня 2015 року включно.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 16 червня 2015 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за №888.

У задоволенні позову в частині вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу в періоди часу з 1 серпня 2000 року до 1 січня 2004 року та з 2 березня 2015 року до 6 березня 2015 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 3904 гривень 80 копійок.

Повний текст рішення суду складений 19 липня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець