Провадження № 2-о/369/323/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30.08.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Янченка А.В.,

при секретарі - Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

25.08.2021 заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 та покладання на нього наступних обов`язків:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до місця проживання постраждалої особи.

Заява про видачу обмежувального припису обґрунтовано наступним: заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 . Від шлюбу мають повнолітню дитину.

Заявник зазначає, що протягом спільного життя вони з ОСОБА_2 неодноразово сварились. ОСОБА_2 принижував її, міг вдарити. Свідком сварок часто ставала дитина.

Вказує, що 10.08.2021 року повернулась в будинок, який їй належить, щоб забрати необхідні документи, наразі вона перебуває у притулку для жінок, які постраждали від домашнього насилля з 27.07.2021 року. Під час перебування її в будинку, прийшов чоловік, який почав бити її, погрожуючи вбити. Сусіди почувши крики та визвали поліцію, працівниками поліції складено протокол та відібрано пояснення.

З цього приводу заявниця зверталась до відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про що слідчим їй надано витяг з ЄРДР № 0000553 від 11.08.2021 року.

Заявник також посилається, що 13.08.2021 року вона повернулась до притулку «Святої Ольги», де з нею працюють психологи та соціальні працівники. На даний час вона працевлаштована та планує розірвати шлюб із ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеними обставинами, оскільки, на переконання заявниці, існує вірогідність продовження повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, заявниця просить встановити обмежувальний припис відносно нього.

26.08.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.08.2021 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надання заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Враховуючи скорочені строки розгляду заяви про видачу обмежувального припису, специфіку характеру та предмету правовідносин, які складаються між заявником та заінтересованою особою, необхідності оцінки ризиків для життя і здоров`я учасників таких правовідносин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (частина восьма статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 25.09.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 . Від шлюбу мають повнолітню дитину.

У поданій заяві про видачу обмежувального припису заявниця стверджує, що ОСОБА_2 здійснює стосовно неї фізичне насильство шляхом застосування фізичної сили та погроз вбивства.

Звертаючись до суду, заявник зазначає, що протягом перебування у шлюбі ОСОБА_2 , систематично вчиняв фізичне насильство шляхом вживання щодо неї нецензурної лексики, образ, залякування, побоїв та погрозах фізичною розправою.

Так, 10.08.2021 року ОСОБА_1 повернулась в будинок, який їй належить, щоб забрати необхідні документи, наразі вона перебуває у притулку для жінок, які постраждали від домашнього насилля з 27.07.2021 року. Під час перебування її в будинку, прийшов чоловік, який почав бити її, погрожуючи вбити. Сусіди почувши крики визвали поліцію, працівниками поліції складено протокол та відібрано пояснення.

Відповідно до консультативного заключення складеного Комунальним закладом охорони здоров`я «Київська обласна клінічна лікарня» № 1255 від 10.08.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забої-садна легких тканин голови, тулуба та кінцівок.

За даним фактом Обухівським РУП ГУНП в Київській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000553 від 11.08.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

На підтвердження своїх доводів щодо обставин вчинення домашнього насильства, а також необхідності видачі обмежувального припису, заявник надає наступні докази:

- копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000553;

- копія консультативного заключення КЗОЗ «Київська обласна клінічна лікарня» № 1255 від 10.08.2021 року.

Наявність зазначених вище доказів не є належними, допустимими та достатніми доказами по справі з метою підтвердження вчинення заінтересованою особою фізичного насильства відносно заявника, оскільки не містять інформації про предмет доказування та не встановлюють причетність і вину ОСОБА_2 .

Нормою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що доводи заявниці викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними доказами у справі.

Зокрема заявниця зазначає, що з 27.07.2021 перебуває у притулку для жінок, які постраждали від домашнього насилля в зв`язку із насиллям чоловіка, проте доказів на підтвердження цього не надає.

Більш того, надана заявницею медична документація не містить даних про те, за яких обставин заявник отримала описані у ній діагнози, а також, чи причетна заінтересована особа до виникнення ряду захворювань у заявниці.

Доводи щодо вживання ОСОБА_2 щодо заявниці нецензурної лексики, образ, залякування, погрозах фізичною розправою, здійснення систематичних дзвінків, є твердженнями не підтвердженими. Матеріали справи не містять листів, переписок, смс повідомлень в підтвердження погрозливих чи образливих висловів, що могло б оцінюватись як психологічне насильство зі сторони заінтересованої особи.

Суд звертає увагу також на те, що переважно всі документи, долучені в якості доказів, вказують на особисту неприязнь, непорозумінь (спору) на побутовому рівні та наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою.

Верховний суд у постанові від 06.02.2020 у справі за 753/8626/19 висловив позицію, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо заявника психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що вчинено щодо заявника домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Верховний суд у постанові від 05.03.2020 у справі за 755/5273/19 висловив позицію, що «звернення до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей до ЄРДР не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку».

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь - якому його прояві.

Тимчасові обмеження прав особи та його види мають бути пропорційними меті застосування і не повинні надмірно, у разі встановлення вини, обмежувати права заінтересованої особи.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.316-317,319,320 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Долучені письмові докази по справі, свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, однак не можуть розцінюватись судом як домашнє насильство.

Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, суд вважає, що самі по собі такі документи не доводять існування загрози вчинення ОСОБА_2 протиправних дій у майбутньому.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд співставляючи інтереси учасників справи, приходить до переконання, що аргументи заявника є недостатніми для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , тому заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню.

Керуючись ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 350-1-350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 06.09.2021 року.

Суддя А.В. Янченко