Справа № 308/6140/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів:Фазикош Г.В., Куштана Б.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2021 року, головуючий суддя Бедьо В.І., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 29.01.2009 року, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 7100.00 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Позивач зазначає у позовній заяві, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, що встановлений Договором.

Банк вказує на те, що в порушення умов кредитного договору відповідач не виконувала покладені на неї кредитним договором зобов`язання.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 31.03.2019 року має заборгованість 190 158,67 грн., яка складається з наступного: 6618,34 грн. заборгованість за тілом кредита, 180 640,33 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею.

Позивач звертає увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати повернення тільки повної суми боргу і тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати будь-яку частину заборгованості за кредитом. У зв`язку з чим позивач вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 131198,11 грн., яка складається з наступного: 6618,34 грн. заборгованість за тілом кредита, 124 579,77 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 29.01.2009 по 01.09.2019 рік.

На підставі викладеного, банк просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.01.2009 року у розмірі 131 198,11 грн. та судові витрати у розмірі 2102.00 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2021 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 29.01.2009 року отримала кредит у розмірі 500.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 7 100.00 грн.

Встановлено, що 29.01.2009 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву.

У підписаній відповідачем анкеті-заяві позичальника від 29.01.2009 р. процентна ставка не зазначена, так само як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку та довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 29.01.2009 року також послався на довідку про надання ОСОБА_1 кредитних карток та надав виписку за наданими кредитними картковими рахунками за договором б/н станом на 09.04.2020 року.

Факт отримання відповідачем вказаних у довідці кредитних карток, як і виписка по рахунках відповідача, що надані банком як докази користування ОСОБА_1 кредитними коштами відповідачем не спростовано.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останній було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 грн., який в подальшому змінився до 6620,00 грн.

Надана позивачем виписка по кредитному рахунку підтверджує факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами в межах наданого кредитного ліміту.

Згідно довідки про надання кредитних карток ОСОБА_1 вбачається, що позивачем перевидавались кредитні картки, так датою відкриття останньої картки зазначено 26.07.2012 року з терміном дії до 03.16 року.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 29.01.2009 року, сторонами узгоджено сплату відсотків,пені, штрафів за користування кредитом ( а.с. 23)

Отже, як видно з розрахунка заборгованості за договором б/н від 29.01.2009 року судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» продовжив нарахування відсотків та пені і після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 03.16 року, внаслідок чого нарахував відповідачу заборгованість в розмірі 180 640, 33 грн.

Станом на дату закінчення строку дії кредитної картки тобто 03.16 р. заборгованість по кредиту у ОСОБА_1 згідно наданих позивачем розрахунків складалася з тіла кредиту - 6485,06 грн., 360,34 грн. нарахованих відсотків на залишок кредитної заборгованості, 1709,74 грн. - нарахованих відсотків на залишок простроченої заборгованості.

З наданого розрахунку, станом на 28.01.2021 року, вбачається, що 09.10.2020 року ОСОБА_1 внесла на погашення заборгованості за кредитним договором суму грошових коштів у розмірі 171 421,95 грн.

Дослідивши складові кредитного боргу, зазначені позивачем, суд встановив, що внесеною відповідачем суму грошових коштів погашено заборгованість по пені.

Із заяви про зменшення позовних вимог а також із розрахунку, наданого стороною позивача станом на 28.01.2021 року вбачається, що позивач вважає, що відповідач повинна ще сплатити заборгованість за кредитним договором б/н від 29.01.2009 року в розмірі 18 736,72 грн., яка складається з наступного: 6618,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 118,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Вивчивши вказані вимоги, суд приходить до переконання, що такі вимоги суперечать чинному законодавству та не підтверджені жодними належними доказами.

Також суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що умовами кредитного договору сторони погодили нарахування відсотків та пені після закінчення строку дії кредитного договору.

Також суд враховує, що згідно позовних вимог та розрахунку заборгованості, що надані позивачем, такий не ставив вимог про стягнення грошової суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що після закінчення строку дії кредитної картки, а саме після 03.16 року кредитний договір був пролонгований і позивач продожувала користуватись кредитними коштами, отримала нову кредитну картку тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 встановлено, що якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення цих вимог, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в тих розмірах та порядку, що заявлені у позові.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді