Житомирський апеляційний суд
Справа №296/704/21 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 32 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/704/21 за позовом керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до Житомирської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди, скасування записів про реєстрацію прав, знесення самочинного будівництва

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Рожковою О.С. в м.Житомир

встановив:

У січні 2021 року керівник Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області звернувся з позовом, в якому просив:

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності запис про реєстрацію права власності №36000927 на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати пункт 5 рішення Житомирської міської ради №1861 від 03.04.2020 в частинні надання ОСОБА_1 в користування земельної ділянки кадастровий номер :04:010:0017;

- визнати недійсним договір оренди землі від 12.05.2020, укладений між Житомирською міською радою () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про право оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:010:0017;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності запис №336552517 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:010:0017 за ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку кадастровий номер :04:010:0017 шляхом знесення самочинного будівництва об`єкту незавершеного будівництва «Нове будівництво будівлі офісу» за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку із забороною вчиняти певні дії.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2021 року заяву позивача задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:010:0017 із забороною вчиняти дії, пов`язані із забудовою даної земельної ділянки, її відчуження, заборонено суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаної вище земельної ділянки.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, заяву прокурора про забезпечення позову залишити без задоволення. В обґрунтування скарги, зокрема, зазначила, що суд не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду, оскільки заява прокурора базується на особистих припущеннях та є необґрунтованою. Крім того, суд не застосував співмірність, яка передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. Скаржник вважає себе добросовісним і законним покупцем спірного об`єкту та земельної ділянки, однак оскаржувана ухвала позбавляє її права на отримання та реєстрацію за собою нерухомого майна.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники судового процесу не скористались.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити та скасувати ухвалу про забезпечення позову.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з характеру позовних вимог, співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову вимогам заявника, а також з того, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, необхідною умовою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на користь позивача, а до суду з заявою про забезпечення позову можуть звернутися учасники справи між якими існує спір.

Під час розгляду справи було встановлено, що між сторонами існує спір щодо правомірності надання в користування земельної ділянки кадастровий номер :04:010:0017 та правомірності реєстрації права власності на неї. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що на спірній земельній ділянці здійснюється незаконне будівництво, а міською радою надається дозвіл на передачу такої земельної ділянки в оренду, чим порушено інтереси держави у спірних правовідносинах та права власника даної земельної ділянки - територіальної громади. У разі можливого задоволення позову, при незупиненні будівництва буде істотно ускладнено виконання рішення суду щодо знесення такого самочинного будівництва. Для чого необхідно буде витратити додаткові ресурси з метою приведення земельної ділянки у стан придатний для її використання. На даний час відповідачі мають можливість відчужити спірну земельну ділянку у приватну власність третіх осіб на підставі незаконних правочинів з метою унеможливити реальний захист інтересів держави і територіальної громади.

Тому, невжиття заходів забезпечення позову, у випадку відчуження відповідачами спірного майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору є неправомірність виданих рішень та укладених договорів пов`язаних з передачею в оренду та реєстрацією спірної земельної ділянки, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач як накладення арешту на земельну ділянку є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст.149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, а тому висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає вимогам закону. При цьому суд зауважив, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки накладення арешту на земельну ділянку обмежує лише можливість розпорядитися цим спірним майном.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2021 року в частині задоволення заяви виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури про забезпечення позову - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2021 року.

Головуючий Судді