Дата документу 20.08.2021
Справа № 937/3507/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Міщенко Т.М.
за участі секретаря Твердої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 . Свій позов мотивує тим, що він є власником вказаного житлового будинку. В ньому зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , проте не проживають в будинку більш, ніж п`ять років. Усі витрати, пов`язані з утриманням будинку, несе лише він. Реєстрація відповідачів обмежує право користування позивача зазначеним будинком через виникнення труднощів щодо сплати додаткових коштів на утримання будинку за відповідачів та проблем в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні нерухомості, тому позивач вимушений звернутися до суду.
Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомої суду причини, про день слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Право власності позивача на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується копією договору дарування від 27.05.1997, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П. /а.с.6/.
В житловому будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 , 1996р.н. не проживає більше п`яти років, а відповідач ОСОБА_3 , 1989р.н., не мешкає з 2019 року у зв`язку з працею за кордоном, про що свідчить довідка від 15.04.2021, видана головою квартального комітету № 75 Мелітопольської міськради народних депутатів Конюшиною Т.В. /а.с.12/.
Отже, судом встановлено, що відповідачі у вказаному будинку фактично не проживають, в ньому не з`являлися, вселятись не намагалися, претензій не пред`являли.
В силу того, що відповідачі прописані в будинку, але в ньому не проживають, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідачі в будинку не мешкають понад один рік, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідачі не виявили бажання знятися з реєстрації місця проживання, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню будинку, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 247, 259, 263-268, 280-282ЦПК України, ст.ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2021 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 .
Суддя: