Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 4-с/641/37/2021 Справа № 641/3317/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 рокуКомінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Маньковської О.О.,

за участю особи, який звернувся зі скаргою (стягувача) - ОСОБА_1 ,

представника боржника - ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання - Андросової П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Московського відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Матрвієнка Д.С. та бездіяльність державного виконавця Соляник В.С., пов`язану з невиконанням рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2020 року по справі № 641/3317/20 протягом 7-ми місяців з дня відкриття Постанови про виконавче провадження № 63529553 відкрите 09.11.2020 року та визнати неправомірною бездіяльність вказаних осіб щодо неподання, згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до центрального органу виконавчої влади. Що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування ОСОБА_1 коштів стягнутих рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2020 року по справі 3 641/3317/20 у виконавчому провадженні № 63529553; зобов`язати начальника Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Матвієкна Д.С. подати, згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до центрального органу виконавчої влади. Що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування ОСОБА_1 коштів стягнутих рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2020 року по справі 3 641/3317/20 у виконавчому провадженні № 63529553, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду та перерахувати їх стягувачу ОСОБА_1 ; зобво`язати начальника Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) направляти на адресу кредитора-позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1) копії документів по вчинених виконавчих діях.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що на виконанні у Московського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться на виконанні виконавчий лист № 641/3317/2020 про стягнення з ДП «ДВ ІПМаш ім. А.М. Підгорного НАНУ» на користь ОСОБА_1 суми у розімрі 376 453,45 гривень, за яким відкрите ВП № 63529553, про відкриття якого боржника повідомлено відповідним листом від 09.11.2020 року № 134412, яке до теперішнього часу боржником не виконано. Вказав, що Боржник перебував у стані припинення, при цьому державним виконавцем не забезпечено своєчасного виконання судового рішення й дотепер боржником не надано до ВДВС обов`язкову декларацію. Вважав, що державним виконавцем не виконуються в повній мірі виконавчі дії та не приймаються процесуальні документи, визначені чинним законодавством, що призвело до відсутності вихідних даних щодо майна та доходів, які Боржник мав внести у декларацію. Зазначив, що в результаті бездіяльності виконавців, на сьогоднішній день з балансу підприємства- боржника виведені активи, за допомогою яких він мав можливість створити фінансову базу для акумулювання грошових коштів для примусового погашення визначеної судом до сплати суми. Таким чином, вказав, ОСОБА_1 , оскільки державним виконавцем протягом 7-ми місяців не виконувались всі необхідні заходи, боржник безповоротно став матеріально та фінансово неспроможним. Вказав, що оскільки боржником є державне підприємство, то вказане судове рішення підлягало виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Проте, виконавчий документ до теперішнього часу не переданий для подальшого виконання до Державної казначейської служби України. Таким чином, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду із даною скаргою.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.06.2021 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження.

В судовому засіданні особа, який звернувся зі скаргою - стягувач вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_2 заперечував проти вимог скарги.

Представник ВДВС до суду не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, причину неявки не овідомив.

На підставі ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників судвого провадження не перешкоджає розгляду скарги, таким чином суд приходить до висновку про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно достатті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Гарантоване особі устатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40).

За змістом ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року у справі № 641/3317/20 стягнуто з Державного підприємства «Дослідне виробництво Інституту проблем машинобудування ім.А.М.Підгорного Національної академії наук України» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 246 814,26 грн. та компенсацію середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 129 639,19 грн., всього 376 453 (триста сімдесят шість тисяч чотириста п,ятдесят три) грн. 45 коп., яке постановою Харівського апеляційного суду від 30.11.2020 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили 30.11.2020 року.

З 09.11.2020 року на примусовому виконанні Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження про стягнення з боржника компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 246814,26 грн та компенсацію сепеднього заробітку за час заримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 129639,19 грн., а всього в сумі 376453,45 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 63529553 від 09.11.2020 р., копія якої направлена на адресу стягувача та боржника 09.11.2020 року.

Постановою № 245 від 16.10.2019 року припинено діяльність ДП «ДВІПМ ім. А.М. Підгорного НАНУ» шляхом його реорганізації, а саме: приєднанням до Інституту проблем машинробудування ім. А.М. Підгорного НАНУкраїни, встановиит що Інститут проблем машинробудування ім. А.М. Підгорного НАНУкраїни є правонаступником ДП «ДВІПМ ім. А.М. Підгорного НАНУ».

Листом від 17.05.2021 року ОСОБА_1 державним виконавцем повідомлено про виконанян всіх необхідних дій щодо виконанян рішення суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у частині першій статті 2 передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 3 названого Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Основними умовами для застосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є відкрите виконавче провадження та невиконання судового рішення протягом шести місяців (стаття 4 цього Закону)

Європейський суд з прав людини вказав, що на даний момент рішення суду, винесене на користь заявника, залишається повністю не виконаним. Враховуючи встановлену відповідальність держави за боргами перед заявником у цій справі, період невиконання не повинен обмежуватися лише стадією виконання, а має включати період повернення боргу в ході ліквідаційної процедури (CHERNOBRYVKO v. UKRAINE, № 11324/02, § 25, ЄСПЛ, від 04 жовтня 2005 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Так, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року) (далі - справа Іванов), ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі № 46852/13 «Бурмич та інші проти України» є продовженням пілотного рішення у справі Іванов. У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов`язково покладатиметься на національні органи влади.

За умовами ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень, зокрема, за якими боржником є державні підприємства, покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Разом з тим, Законом України "Про виконавче провадження", крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів, а саме, ч. 2ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч.ч.1-3ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Згідно з п.п.2-4, 9 ч.1ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, ч.2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, у разі якщо дане рішення не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ніяких інших умов для застосування, в тому числі визначених ч.3ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", крім спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, вказана ч.2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не вимагає та не передбачає.

Тобто, вказана норма ч.2 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"підлягає застосуванню саме після спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, ч.3ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п.2-4, 9 ч.1ст.47 Закону України "Про виконавче провадження"(крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше строку, встановленого ч.2 цієї статті, тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Підстави, передбачені п.п.2-4, 9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", свідчать про неможливість виконання судового рішення, в зв`язку з чим положення ч.3ст.4Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" вимагають не чекати спливу вищевказаного шестимісячного строку, оскільки рішення все одно не буде виконане, а протягом десяти днів з дня встановлення факту наявності однієї з таких підстав одразу передавати виконавчий документ на виконання до органів державної виконавчої служби, тобто, дана норма направлена на прискорення зміни процедури виконання та отримання реального результату стягувачем, а не на їх сповільнення.

Зазначене свідчить, що підстави, передбачені ч.2 та ч.3ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів,передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме: - ч.2 ст.4 зазначеного Закону передбачає нічим необумовлений перехід до цієї процедури лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, після закінчення цього строку; - ч.3 ст.4 вказаного Закону передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п.2-4, 9 ч.1ст.47 Закону України "Про виконавче провадження"(крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій) керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше,тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, переходить до вказаної процедури.

До аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 12 березня 2018 року у справі №908/2671/13.

Таким чином, 09.05.2021 року закінчився шестимісячний строк, в межах якого державний виконавець повинен був здійснити сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання судового рішення по даній справі та виданого на його виконання виконавчого листа на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а з 10.05.2021 року примусове виконання цього рішення повинно було здійснюватися за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що прямо визначено у ч.2ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яка встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

З урахуванням зазначеного, суд приходить висновку про обґрунтованістьскарги ОСОБА_1 та вважає її такою, що підлягає задоволенню..

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України , суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Московського відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Московського відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо невиконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2020 року по справі № 641/3317/20, виконавче провадження 63529553, відкрите 09.11.2020 року.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Московського відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо неподання згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, що необхідні для перерахування ОСОБА_1 коштів, стягнутих рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2020 року по справі № 641/3317/20.

Зобов`язати начальника Московського відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подати згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, що необхідні для перерахування ОСОБА_1 коштів, стягнутих рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2020 року по справі № 641/3317/20 у виконавчому провадженні № 63529553, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст судового рішення доступний для ознайомлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://wwwreyestr.gov.ua.

Повний текст ухвали виготовлений 25.08.2021 року

Суддя -О. О. Маньковська