Провадження №22-ц/812/1537/21
П О С Т А Н О ВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , прокурора Волкожи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 09 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Селіщевої Л.І. в приміщенні того ж суду, за заявою керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва про забезпечення позову

Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, який діє в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради та витребування земельної ділянки, -

у с т а н о в и в:

У червні 2021 року керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся з позовом в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради та витребування земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор зазначав, що рішенням Миколаївської міської ради від 17 липня 2018 року №40/125 затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 700 кв.м з кадастровим номером :06:082:0014 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вказаного рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта за реєстраційним номером 101 зареєстровано право власності за ОСОБА_3 , про що 07 серпня 2018 року вчинено запис №27400392.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу № 4179 від 11 вересня 2020 року земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_1 про що того ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №38142933.

Позивач вважає, що зазначене рішення Миколаївської міськради було прийнято із порушенням вимог чинного законодавства, і просить: визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 17.07.2018 №40/125, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 700 кв.м з кадастровим номером :06:082:0014 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 700 кв.м з кадастровим номером :06:082:0014 по АДРЕСА_1 , грошовою оцінкою 434343 грн..

Разом із подачею позову керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва подав заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 700 кв.м з кадастровим номером :06:082:0014 по АДРЕСА_1 та заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки;

- заборонити Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради та Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на земельній ділянці площею 700 кв.м з кадастровим номером :06:082:0014 по АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером :06:082:0014 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, присвоєння нової адреси, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт.

Свою заяву керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва мотивував тим, що до ухвалення рішення у даній справі відповідач чи інші особи можуть вчинити дії щодо відчуження чи передачі в користування спірної земельної ділянки, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку. Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками). Заборонено Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради та Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на вказаній земельній ділянці, ОСОБА_1 вчиняти із даною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти будь-які правочини щодо неї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Окружна прокуратура м.Миколаєва посилаючись на те, що обраний прокурором вид забезпечення позову не обмежує права користування земельною ділянкою її теперішнім власником в існуючих розмірах, за її цільовим призначенням та є співмірним заявленим позовним вимогам, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК підставою забезпечення позову є можливість ускладнення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 2 грудня 2006 року).

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування рішення, скасування запису в Державному реєстрі речових прав, витребування земельної ділянки, стало, на твердження позивача, незаконне набуття права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 та в подальшому незаконний перехід права власності на цю ділянку до ОСОБА_1 ..

Отже предметом позову прокурора є правовідносини щодо права власності відповідача на земельну ділянку.

Складовими права власності на землю є право розпорядження, володіння та користування цією нерухомістю.

В порядку забезпечення позову прокурор вважав необхідним тимчасово обмежити відповідача у праві розпорядження спірним майном з передачею прав на цю землю у будь-який спосіб та реєстрацією речових прав, а також змінювати об`єкт спору (змінювати цільове призначення, проводити поділ, об`єднання), що є складовою оспорюваного права власності.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам.

Спір щодо земельної ділянки є реальним, носить матеріальний характер, титульними володільцями спірного майна (власником) є відповідач ОСОБА_1 .

Відсутність обтяжень спірної нерухомості не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на землю, що може стати дійсною перешкодою у ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.

Необхідність збереження правового статусу та стану спірної ділянки, який існує, принаймні на час виникнення спору, відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини 2 статті 149 ЦПК України.

Такі умови можуть бути забезпечені тимчасовою забороною розпорядження цим майном з передачею прав на цю землю та реєстрацією речових прав, та забороною змінювати об`єкт спору (цільове призначення, поділ, об`єднання тощо).

Такий спосіб забезпечення позову відповідає і підставам, зазначеним прокурором у заяві.

З врахуванням вказаних обставин суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали в повній мірі виконав вимоги процесуального законодавства та дійшов правильного висновку про задоволення заяви прокурора про забезпечення позову у зазначений ним спосіб.

Вказаний висновок суду відповідає змісту позовних вимог, матеріалам справи та встановленим судом обставинам по справі.

Аргументи в апеляційній скарзі щодо правомірності набуття спірної земельної ділянки підтверджують наявність спору про право, але оцінка пов`язаних з ним обставин є завданням розгляду справи по суті. У зв`язку з чим висловлювання з цього приводу на даній стадії є передчасними і відповідно не можуть бути враховані під час перевірки законності ухвали про забезпечення позову.

Згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 06 вересня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова