Провадження № 2-о/263/612/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Федоренко Т.І., за участю секретаря Філянець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернулись заявники з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

Свою заяву обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 є донькою та рідною сестрою заявників. Стосунки у сім`ї поступово погіршуються, між ними постійно виникають сварки, ОСОБА_3 вчиняє відносно матері психологічне та фізичне насильство у вигляді словесних образ, тілесних ушкоджень, принижування та залякування. Домашне насильство має регулярний характер та для захисту свої прав вони вимушені звернутись до суду.

Ухвалою суду від 19.08.2021 було відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні заявники підтримали свої вимоги, з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити, зазначили, що за їх припущенням ОСОБА_3 має намір заволодіти квартирою, яка належить ОСОБА_2 , приводить хлопця до квартири, який заявникам не подобається, вчиняє сварки та погрожує фізичною расправою. ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі заявників, але співвласником не є, будь-яких судових рішень щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності на цей час не має.

Заінтересована особа ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, у тому числі і через оголошення на Веб-сайті Судової влади України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до копії паспорта НОМЕР_1 виданого Жовтневим РВ УМВС України в Донецькій області 23.07.1996 року ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У графі особливі відмитки мається запис про дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Згідно копії паспорта НОМЕР_2 від 08.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та згідно витягу з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1436-1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першоїстатті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК Україниу заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що учасники справи є близьким родичами, зареєстровані за однією адресою.

Посилання заявників, що ОСОБА_3 погрожує забрати квартиру не може розцінюватись як насильство в сім`ї, будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення насильства з боку ОСОБА_3 на час розгляду справи суду не надано.

З наданих до заяви документів не вбачається застосування фізичної сили до заявниці, також відсутні відомості щодо нанесення їй тілесних ушкоджень.

Сам факт звернення до органів поліції, не свідчить про вчинення домашнього насильства заінтересованою особою, оскільки суду не надано постанов про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

Оскільки, на порушення вимог ст.81 ЦПК України заявники не надали належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням обмежувального припису, то у суду не має підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.247,350-1,350-5,350-6 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_3 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Суддя Т.І.Федоренко