Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1335/21

Номер провадження: 2/511/477/21

18 серпня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про звільнення з - під арешту нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Теренчук Є.М., звернувся до суду з позовною заявою до Роздільнянського Міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про звільнення з - під арешту нерухомого майна, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме з: квартири АДРЕСА_1 , який був накладений в рамках виконавчого провадження постановою відділу ДВС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області № 30435958 від 20.12.2011р та зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Одеської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 12110419 від 30.01.2012 року, повторна реєстрація арешту № 12523104 від 22.05.2012 року.

Представник позивача позов обґрунтував тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивач при оформленні у нотаріуса договору купівлі-продажу у червні 2021 року дізнався про наявність арешту на його квартиру. При звернені до відділу ДВС він також дізнався, що арешт, який був накладений в рамках виконавчого провадження постановою відділу ДВС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області № 30435958 від 20.12.2011р на підставі судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області № 2-н-230 від 07.12.2011 року про стягнення з нього на користь КП «Лиманськетеплокомуненерго» суми боргу у розмірі 3416,03грн., до теперішнього часу не знятий. ОСОБА_1 намагався у добровільному порядку сплатити суму богу, звертався до виконавчої служби, але отримав письмові відповідь, що дане виконавче провадження було завершене 27.06.2012 року на підставі п.4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», судовий наказ повернуто стягувачу та судовий наказ повторно до відділу на виконання не надходив та на виконанні не перебуває, матеріали виконавчого провадження відсутні. Позивач вважає, що оскільки виконавче провадження відсутнє, то відсутня і правова підстава для накладення арешту, але державний виконавець самостійно без наявності виконавчого провадження скасувати вказаний арешт не може, що є підставою для звернення до суду.

01.07.2021 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання, одночасно з ВДВС було витребувано належно завірену копії виконавчого провадження № 30435958 від 20.12.2011р.(а.с.38).

09.07.2021 року на адресу суду надійшов лист Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного Міжрегіонального Управління МЮ ( м. Одеса) про відсутність у відділі матеріалів виконавчого провадження.(а.с.41).

19.07.2021 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито з призначенням справи до розгляду по суті.(а.с.48).

21.03.2019 року на адресу суду від відповідача Лиманської селищної ради надійшов лист, у відповідності до якого вказували, що заперечень проти даного позову вони не мають, вирішення справи залишили на розсуд суду (а.с.46).

В судове засідання представник позивача - адвокат Теренчук Є.М. та позивач ОСОБА_1 не з`явилися, просили провести судове засідання у їх відсутність, на задоволені позовних вимог наполягали.

Відповідачі Лиманська селищна рада та Роздільнянський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, однак їх представники в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили; при цьому Лиманська селищна рада надала лист у відповідності до якого зазначили, що вони не мають заперечень щодо позову та просять розглянути справу на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно…, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.06.2021р (а.с.11, 16-17,18).

Накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є позивач, зареєстрований Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, у Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується Витягом № 25881928 від 28.05.2021 року (а.с.11).

Згідно відповіді Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС № 14304 від 01.06.2021р. зазначено, що у даному відділу перебувало виконавче провадження № 30435958 щодо виконання судового наказу Роздільнянського районного суду України від 07.12.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 3416,03 гривень на користь КП «Лиманськетеплокомуненерго». З метою забезпечення примусового виконання рішення суду на квартиру ОСОБА_1 , яка розташована за адресою АДРЕСА_2 накладено арешт. Дане виконавче провадження, було завершено 27.06.2012 року на підставі п.4 ст.47ЗУ «Про виконавче провадження». Судовий наказ повернуто стягувану та повторнона виконання до відділу не надходив та на виконанні не перебуває. Матеріаливиконавчого провадження відсутні (а.с. 13,41).

Тобто на даний час, у провадженні МВДВС Роздільнянського РУЮ, відсутнє виконавче провадження № 30435958, згідно якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Згідно Витягу з реєстру підприємств України, Комунальне Підприємство «Лиманськетеплокомуненерго» з 10.06.2009 року знаходиться у стані припинення, згідно рішення господарського суду Одеської області від 07.06.2016 року (справа № 916/1105/16 про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури).

Діяльність КП «Лиманськетеплокомуенерго», яке було стягувачем боргу з ОСОБА_1 , припинено, правонаступником якого є Лиманська селищна рада.

Статтею 41 Конституції Українипередбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Станом на день завершення виконавчого провадження, а саме 27.06.2012 року в статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 вказаної статті Закону зазначено, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З наданих матеріалів вбачається, що закривши виконавче провадження та повернувши судовий наказ стягувану, державний виконавець ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на 27.06.2012р. не дотримався та арешт не скасував.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, при цьому підстав для продовження обтяження на майно судовим розглядом не встановлено, тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом звільнення майна з під арешту.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26 цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно)

Згідно 4.1 Постанови ВССУ України від 03.06.2016 року, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11 -377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, яке було закрито, строк пред`явлення до виконання виконавчого документу сплив, а тому накладений арешт підлягав скасуванню.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що позивач не може належним чином реалізувати своє право власності, оскільки відповідачем було винесено постанову про арешт майна боржника та вчасно в порушення норм законодавства не скасовано; на сьогоднішній день він позбавлений в іншій спосіб захистити свої порушені права, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4,18,19,76-81,95,206,211,247, 258-259,263-265,273,354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про звільнення з - під арешту нерухомого майна - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: - квартиру АДРЕСА_1 , який було накладено постановою відділу ДВС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області виконавчого провадження № 30435958 від 20.12.2011 року та зареєстровано реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» МЮ за № 12110419 від 30.01.2012 року (повторна реєстрація арешту № 12523104 від 22.05.2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О. В. Іванова