ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3174/19 Провадження № 2/636/56/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

представника відповідача Мостовенка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ТОВ «Вердикт-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Вердикт-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 600141536 від 10.02.2012 у розмірі 115127,36 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування вимог вказувало, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» 10.02.2012 укладений договір № 600141536 разом з додатком про комплексне банківське обслуговування. Відповідно до умов якого банк відкрив рахунок та видав міжнародну платіжну картку з терміном дії 2 роки, з встановленим лімітом відновлювальної кредитної лінії в розмірі 8000,00 грн., з процентною ставкою 30 % річних на торгові операції та 42% на операції зі зняття коштів. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600141536 від 10.02.2012. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600141536 від 10.02.2012. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600141536 від 10.02.2012. Позивач зазначає, що заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена, а тому просить стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 08.07.2019 у загальному розмірі 115127,36 грн.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, із якого вбачається, що ОСОБА_1 заперечує проти позовних вимог та зазначає, що жодних допустимих доказів на підтвердження відступлення прав вимог за кредитним договором позивачем не надано. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є необґрунтованим та недоведеним. Вказував, що будь-якого підписаного позивачем та відповідачем кредитного договору та Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування суду не надано, такий договір та Публічна пропозиція є нікчемними, оскільки їх укладено з недодержанням письмової форми. Факт передачі грошових коштів за кредитним договором банком відповідачу є недоведеним, оскільки жодного меморіального ордеру чи платіжної квитанції про видачу кредиту позивачем не надано, а розрахунок банку не є та не відноситься до будь-яких платіжних документів. Крім того, просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити, вказував, що у матеріалах кредитної справи наявна заява від 02.02.2012 на отримання кредиту, що на дату підписання цієї заяви ОСОБА_1 підтверджує ознайомлення з умовами договору, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає. Зазначені відповідачем положення з приводу недоведеності факту відступлення права вимоги й надання неповних пакетів документів є ніщо інше, як прояв надмірного формалізму. Також вказував, що уникнення від виконання обов`язків перед кредитором, особливо із наступним перешкоджанням здійсненню права на охорону та захист, набуло поширення як тактичний прийом відстрочення виконання обов`язків, фіксації документування, вчинених порушень, подання позову, його проходження у суді, затягування самого процесу виключно через суб`єктивні причини. Йдеться про зловживання процесуальними правами як особливу форму процесуального правопорушення як навмисних, недобросовісних дій учасників цивільного процесу із порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав з метою обмеження можливості здійснення прав іншою стороною чи третіми особами, а також для перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в яких просив в задоволенні позову відмовити, вказував, що в позові є невизначеність правової позиції позивача та те, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку наявність у нього права вимоги до відповідача, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивач не наводить доводів стосовно інших обставин, що наведені у відзиві, а відтак не заперечує проти них.

Представником позивача надані додаткові пояснення, відповідно до яких вказував, що ТОВ «Вердикт-Капітал» наділене правом грошової вимоги до ОСОБА_1 . Крім того, в матеріалах справи наявна заява на отримання кредиту від 02.02.2012 за підписом ОСОБА_1 і тому просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, покладаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, та просив застосувати позовну давність.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Матеріалами справи встановлено, що 10.02.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписано додаток до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Internet Альфа-покупка Visa Classic», відповідно до умов якого банк відкрив рахунок та видав міжнародну платіжну картку з терміном дії 2 роки, з встановленим лімітом відновлювальної кредитної лінії в розмірі 8000,00 грн., з процентною ставкою 30 % річних на торгові операції та 42% на операції зняття коштів (а.с. 57).

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 64). Як зазначено у позові, згідно Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600141536 від 10.02.2012, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником, але доказів щодо про набуття права вимоги за кредитним договором № 600141536 не надані. Крім того, суд зазначає, що кредитний договір укладений з позивачем не містить номеру 600141536.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600141536 від 10.02.2012, укладеного з відповідачем (а.с. 65-75). Однак доказів щодо набуття права вимоги за кредитним договором, укладеного з відповідачем, не надані.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600141536 від 10.02.2012, укладеного з відповідачем (а.с. 76- 85).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

З розрахунку, наданого первісним позивачем, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.07.2019 становить 115127,36 грн. та складається з: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 46470,58 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 1239,43 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 6739,02 грн., 3% річних у розмірі 4186,00 грн., інфляційного збільшення боргу у розмірі 18199,12 грн., нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ у розмірі 16595,74 грн. (а.с. 61-63).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Вирішуючи дану заяву, суд виходить з наступного.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на вищевикладене, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся до суду з позовом 24 липня 2019 року за допомогою засобів поштового зв`язку, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу, передбаченого графіком.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника відповідача про сплив позовної давності та застосування позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами в межах строку кредитування.

Вимоги позовної заяви про стягнення нарахованих відсотків згідно кредитного договору з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості є безпідставними, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем в порядку ст. 625 ЦК України, відсутні, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом. За встановлених у даній справі обставин не можна вважати таке прострочення триваючим.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 146, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволені позову ТОВ «Вердикт-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 600141536 від 10.02.2012 у розмірі 115127,36 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -

Повний текст рішення виготовлений 26.08.2021.