Справа № 126/539/20
Провадження № 22-ц/801/1651/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 рокуСправа № 126/539/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Панасюка О.С.,

з участю секретаря судового засідання: Ліннік Я.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна казначейська служба України,

відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої її представником - адвокатом Дудіним Леонідом Володимировичем на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Хмеля Р.В., в залі суду,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 листопада 2016 року вона звернулася до працівників поліції із заявою про злочин, в якій повідомила, що 09 листопада 2016 року біля 17:00 год., ОСОБА_2 в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області заподіяв їй тілесні ушкодження.

Зазначила, що з 10 листопада 2016 року по даний час досудове розслідування даного кримінального правопорушення здійснювалося Бершадським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області і за три з половиною роки жодній особі по даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру, хоча вона чітко вказала на особу, яка завдала їй тілесних ушкоджень та змусила її страждати, терпіти фізичний біль.

Позивач вважає, що працівники СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області розслідують вищевказане кримінальне провадження поверхнево та упереджено, покриваючи ОСОБА_2 , навмисно затягується час, для того, щоб останній уникнув кримінальної відповідальності.

Так, бездіяльністю слідчих СВ Бершадського ВП ГУНП України у Вінницькій області позивачці була завдана моральна шкода в розмірі 1 100 000 грн., яку вона зазнала у зв`язку з душевними стражданнями, оскільки всі працівники поліції не виконують Закони України та Конституцію, хоча мають дотримуватися законності та зобов`язані діяти в межах та у спосіб передбачений законом, проте на її думку, щодо неї вказане не застосовують.

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася зі скаргами до Бершадського районного суду Вінницької області на бездіяльність слідчих Бершадського ВП ГУНП України у Вінницькій області, оскільки вони кілька разів закривали дане кримінальне провадження і кожного разу суд скасовував відповідні постанови про закриття та таким чином відновлював кримінальне провадження.

Так, ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16.03.2017 року у справі № 126/692/17 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Бершадського ВП ГУНП України у Вінницькій області було задоволено частково та визнано його бездіяльність по вищевказаному кримінальному провадженні та зобов`язано слідчого виконати в повному обсязі процесуальні вказівки Бершадської місцевої прокуратури та виконати всі необхідні слідчі дії для завершення кримінального провадження в розумні строки.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 29.05.2017 року у справі № 126/1443/17 було задоволено скаргу позивачки та знову визнано бездіяльність слідчого Бершадського ВП ГУНП України у Вінницькій області по вищевказаному кримінальному провадженні та зобов`язано його виконати всі необхідні слідчі дії для завершення кримінального провадження в розумні строки.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 26.09.2017 року у справі № 126/1443/17 втретє було задоволено скаргу та знову визнано бездіяльність слідчого Бершадського ВП ГУНП України у Вінницькій області по вищевказаному кримінальному провадженні та зобов`язано його виконати всі необхідні слідчі дії для завершення кримінального провадження в розумні строки.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 13.09.2018 року у справі № 126/1443/17 було задоволено скаргу позивачки на постанову про закриття кримінального провадження та скасовано постанову слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, а матеріали провадження направлено для продовження досудового розслідування.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 28.08.2019 року у справі № 126/1443/17 знову було задоволено скаргу на постанову про закриття кримінального провадження та скасовано постанову слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, а матеріали провадження направлено для продовження досудового розслідування.

Вказала, що по даному кримінальному провадженні, на думку позивача, її, як потерпілу, відкрито вводили в оману, повідомляли недостовірну інформацію, що змушує її страждати та призводить до того, що вона як потерпіла відчуває себе у безпорадному стані, морально страждає у зв`язку з повним ігноруванням її прав, а тому вважає, що завдана їй моральна шкода становить 1 100 000 грн. та підлягає відшкодуванню.

Вищевикладене стало підставою для звернення до суду із позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути на її користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, моральну шкоду в розмірі 1100 000 (один мільйон сто тисяч) грн., а також стягнути судові витрати.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено факт порушення звичного ритму її життя внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження, не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та наслідками.

Також, судом вказано, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів визнання протиправною бездіяльності відповідачів, і що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_1 - адвокатом Дудіним Леонідом Володимировичем, з посиланням на його незаконність та порушення норм матеріального і процесуального права, подано апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право позивача порушене в тому числі внаслідок неефективного розслідування кримінальної справи особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

В апеляційній скарзі зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду 14 липня 2021 року, представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Також, на апеляційну скаргу подано відзив представником Державної казначейської служби України, у якому вказано на безпідставність скарги та законність і обгрунтованість рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дудін Л.В. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній обставини.

Представники Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Державної казначейської служби України в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали і заперечували щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу від 10 листопада 2016 року, на підставі заяви ОСОБА_1 , до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 125 КК України. В поданій заяві ОСОБА_1 вказала, що 09 листопада 2016 року ОСОБА_2 , в с.Війтівка, Бершадського району Вінницької області, заподіяв їй тілесні ушкодження.

Ухвалою слідчого судді від 16 березня 2017 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області та визнано бездіяльність слідчого, а також зобов`язано виконати в повному обсязі процесуальні вказівки Бершадської місцевої прокуратури та виконати всі необхідні слідчі дії для завершення кримінального провадження в розумні строки.

Ухвалою слідчого судді від 29 травня 2017 року було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області та визнано бездіяльність слідчого, а також зобов`язано виконати в повному обсязі процесуальні вказівки Бершадської місцевої прокуратури та виконати всі необхідні слідчі дії для завершення кримінального провадження в розумні строки.

Ухвалою слідчого судді від 26 вересня 2017 року було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області та визнано бездіяльність слідчого, а також зобов`язано виконати в повному обсязі процесуальні вказівки Бершадської місцевої прокуратури та виконати всі необхідні слідчі дії для завершення кримінального провадження в розумні строки.

Ухвалою слідчого судді від 13 вересня 2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 18 червня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000901 від 10 листопада 2016 року та скасовано вказану постанову.

Ухвалою слідчого судді від 29 серпня 2019 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 04 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000901 від 10 листопада 2016 року.

Згідно довідки у кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування.

В обґрунтування правових підстав для стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 посилається на те, що їй завдана шкода неодноразовим зверненням до суду щодо бездіяльності слідчого та незаконним закриттям кримінального провадження.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі - Постанови) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи наведене, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у справі, яка переглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди зазначено незаконну, на думку позивача, бездіяльність слідчого щодо неналежного проведення досудового розслідування, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує висновки щодо застосування аналогічних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №174/508/20 (провадження № 61-9310св21); від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св19); від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19); від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/18 (провадження № 61-18842св19); від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19); від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19), від 18 квітня 2018 року у справі № 454/886/16-ц, від 04 липня 2018 року по справі №641/2328/17 та від 28 січня 2019 року по справі №686/7576/18.

У вказаних постановах Верховного Суду зазначено про те, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і сам по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

При цьому, реалізація механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що призвело до порушення звичного ритму її життя внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та наслідками, зазначеними у позовній заяві, тоді як згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність звернення до суду щодо дій органів досудового розслідування не є безумовною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження.

Зокрема, ОСОБА_1 не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй працівником органу досудового розслідування моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Посилання апеляційної скарги на постанову Верховного Суду, до уваги не приймаються, оскільки дана постанова ухвалена судом касаційної інстанції за інших фактичних обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо бездіяльності слідчого, яка може свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у справі, що є не занадто складною, та надмірної тривалості кримінального провадження, що здатна привести до моральних страждань, є безпідставними, оскільки наявність недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органів досудового розслідування не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й відповідно не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Будь-яких належних і допустимих доказів заподіяння моральної шкоди, матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, тому судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Дудіним Леонідом Володимировичем залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

О. С. Панасюк