Ухвала

20 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 201/1579/21

провадження № 61-12892ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, держави Україна в особі Прокуратури Дніпропетровської області, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О. А., Дніпровського апеляційного суду, судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е. Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О. А., Дніпровського апеляційного суду, судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е. Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями.

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 01 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01 липня 2021 року, відмовив у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О. А., судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е. Л. про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами електронного поштового зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій прийнято незаконні рішення, які фактично є прямим порушенням конституційного права заявника на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судами встановлено, що позивач у справі заявив позов до судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та судді Дніпровського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частиною п`ятою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На спірні правовідносини в частині позовних вимог до суддів не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки ні суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17 (провадження № 14-638цс18).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі стосовно позовних вимог, заявлених до суддів, оскільки така позовна заява відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Посилання заявника на порушення його права на звернення до суду є необґрунтованими. У разі, якщо ОСОБА_1 вважає, що рішеннями суддів йому завдана шкода, він не позбавлений права звернутися із відповідним позовом до держави.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів та не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2021 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, держави Україна в особі Прокуратури Дніпропетровської області, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О. А., Дніпровського апеляційного суду, судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е. Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко