Дата документу 31.08.2021 Справа № 310/2260/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/2260/20 Головуючий у 1 інстанції Дубровська Н.М.
Провадження № 22-ц/807/2476/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року у справі за Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2020 року ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що в січні 2020 року ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 12 лютого 2020 року суд видав судовий наказ №310/782/20, однак на підставі поданої ОСОБА_2 заяви про скасування судового наказу, 05 травня 2020 року, вищевказаний наказ скасований. Скориставшись правом, передбаченим ч.2 ст. 166 ЦПК України, заявник звернувся з тими самими вимогами у позовному порядку.

Позивач здійснює господарську діяльність з постачання теплової енергії на потреби опалення в м. Бердянськ та Бердянському районі на підставі Ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на «постачання теплової енергії». Квартира відповідачів приєднана до внутрішньо будинкової централізованої мережі теплопостачання. Боржники проживають в АДРЕСА_1 . Опалювальна площа квартири складає 54,5м2. Вищезазначена квартира приєднана до централізованої мережі теплопостачання. Наявності пільги по оплаті за послуги теплопостачання не має, квартира є приватною власністю.

Квартира відповідача є вбудованим житловим приміщенням і система опалення цього приміщення є невід`ємною частиною системи опалення будинку, який має єдину систему централізованого теплопостачання, яка була закладена при проектуванні будинку як засіб теплопостачання, а тому теплова енергія на приміщення подається з початком опалювального сезону та підключення усього будинку, а отже послуги надавалися в повному об`ємі.

За весь період стягнення заборгованості від відповідачів не надходило жодного складеного акту - претензії про неналежне надання або ненадання послуг, який повинен складатися виконавцем послуг з визначенням причин згідно п.37 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, (що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005року за №630 зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007р. №1268).

Відповідачі не сплачують поточні нарахування, на попередження не реагують, належним чином не виконують зобов`язання, чим порушують права позивача на отримання коштів за надану послугу з централізованого теплопостачання відповідно до вимог ст.526 ЦК України.

Просило суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 листопада 2019 року по 01 квітень 2020 року в сумі 9138,33 грн. та судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Остаточно позовні вимоги були уточненні 26 січня 2020 року в частині притягнення до участі у справі відповідача ОСОБА_4 , яка є співвласницею квартири, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 жовтня 2014р.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 листопада 2019 року по 01 квітня 2020 року в сумі 9138, 33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» витрати на оплату судового збору в розмірі 525, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» витрати на оплату судового збору в розмірі 525,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» витрати на оплату судового збору в розмірі 525, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» витрати на оплату судового збору в розмірі 525,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ПрАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18 січня 2018 року між сторонами укладений договір №200026 про надання послуг з централізованого опалення.(а.с. 47).

Відповідно до п.4.2 вказаного договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк, не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем, вносити плату за отриману послугу, як це зазначено у пп.10 п.4.2.

Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_5 , вбачаться перебування на балансі ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж».

За приписами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що по вищевказаному рахунку вбачається заборгованість. (а.с. 8, 28).

Згідно копій свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 08 жовтня 2014 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , є власниками кожний по 1/4 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 81-86).

Пунктом 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання» затверджених постановою КМУ за № 630 від 21 липня 2005 р., визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Відповідно до п. 8.2 Договору про надання послуг з централізованого опалення від 18 січня 2018року, договір може бути розірваний достроково у разі зникнення потреби в отриманні послуг або відмови споживача від користування послугою виконавця.

Згідно п. 8.1 Договору строк на який укладається Договір- один рік. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявою від 07 грудня 2018 року повідомила ПАТ Бердянське підприємство теплових мереж» про розірвання вищенаведеного договору до спливу строку передбаченого у п. 8.1. Договору (а.с.46).

При цьому, листом ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» за № 2321 від 17 грудня 2018р., ОСОБА_1 роз`яснено, що припинення договірних стосунків можливе, але при оформленні документів підтверджуючих перехід права власності, чи лише отриманні відповідного дозволу та фактичного від`єднання від мережі централізованого опалення (відповідно до п.27 Правил проводиться за кошти споживача) або якщо послугу з централізованого опалення до даного помешкання буде надавати інша організація, визначена органами місцевого самоврядування. (а.с.48).

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо розірвання договору та відсутність зобов`язань, оскільки договір не розірвано у встановленому законом порядку. Договір є чинним, а договірні відносини між сторонами продовжують існувати.

В силу приписів ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Судом встановлено, що заявою від 07 серпня 2019 року ОСОБА_2 повідомив позивача про намір самостійного від`єднання від системи централізованого опалення після 20 серпня 2019 року для можливості виконання проекту по встановленню електроопалення.

Відповідно до акту про відключення, складеного ОССБ «Світлячок», квартира АДРЕСА_2 відключена від мережі ЦО і ГВП від 28 серпня 2019 року (а.с.50).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 року, передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення.

Зазначене положення повинно застосовуватися в контексті з положеннями пунктів 25-27 цих Правил. Відповідно до яких відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральними органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства і самовільне відключення забороняється. Відключення здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Процедура відключення від систем централізованого опалення, крім Правил, встановлена Порядком відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, що затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22 листопада 2005 року (зареєстрований в МЮУ 09 грудня 2005 р за №1478/11758), який містить в собі імперативні норми, тобто норми, що не допускають будь-яких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків тих чи інших суб`єктів, зокрема, ним: встановлена процедура відключення від мереж централізованого опалення цілого будинку (а не окремого приміщення), а саме, шляхом написання заяви про надання дозволу на відключення до Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО; визначені суб`єкти звернення та суб`єкти, уповноважені давати дозволи на . відключення від мереж централізованого опалення, яким є Міжвідомча комісія з розгляду питань відключення від мереж ЦО; передбачені документи, які оформлюються при проведенні відключення від мереж централізованого опалення, а саме: протокол Комісії, яким оформлюється прийняте нею рішення, акт про відключення від систем централізованого опалення.

В апеляційній скарзі скаржники посилаються на акт про відключення квартири АДРЕСА_2 від мережі ЦО і ГВП від 28 серпня 2019 року, складений ОССБ «Світлячок».

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний акт складений не у встановленому законом порядку, оскільки при відмові від послуг з теплопостачання споживачі повинні були дотримуватись певної процедури, що передбачена актами цивільного законодавства.

Приписи щодо погодження відключення від мереж централізованого опалення також містяться і в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу від 17 травня 05 №76.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. За визначеннями Правил переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоповерхових будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Згідно п. 1.4.4 цих Правил переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Згідно з п. 1.4.6. зазначених Правил, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання та перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Враховуючи те, що відповідного дозволу власникам квартири не було надано, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що підстав для припинення нарахувань за опалення внаслідок самовільного переобладнання не має.

Положеннями статей 67, 68 ЖК України, передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно п.п. 1 п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

В силу приписів статті 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач здійснював нарахування по відповідним тарифам на підставі Постанови Національної комісії «Про встановлення тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» №1101 від 09 червня 2016р (опубліковано в офіційному друкованому місцевому засобі масової інформації органу місцевого самоврядування «Південна Зоря» №44 від 28 липня 2016р.) та Рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради №24 від 15 січня 2019р. (опубліковано в офіційному друкованому місцевому засобі масової інформації органу місцевого самоврядування «Південна Зоря» №3 від 17 січня 2019р.)

Доказів про неотримання послуг наданих позивачем з теплопостачання, як то від`єднання від мереж теплопостачальної організації окремо помешкання відповідача чи всього багатоповерхового будинку, у встановленому Законом порядку, скаржниками ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості позову та наявності підстав для його задоволення в повному обсязі.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено у апеляційній скарзі скаржниками.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: