справа № 362/2944/21 головуючий у суді І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 вересня2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), третя особа - ОСОБА_3 , про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив зняти арешт та заборону на його відчуження, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 листопада 2012 року в межах виконавчого провадження № 25948288 від 14 квітня 2011 щодо ОСОБА_1 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 рокуу відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що позовна заява та додані матеріали не містять підстав для висновку про неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця при накладенні арешту на майно. Позивач не ставить під сумнів правомірність рішень та дій державного виконавця при накладенні у 2012 році арешту на майно боржника, а також при винесенні постанови від 27 квітня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Позивач також не оскаржує правомірність рішень чи дій органу ДВС при наданні відповіді від 25 травня 2021 року. Належним способом відновлення порушеного права в даному випадку є усунення перешкоди у здійсненні права розпорядження майном, а саме зняття арешту та заборони відчуження майна позивача. Зазначене усунення перешкоди (зняття арешту) має бути вчинено державним виконавцем згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі відповідного рішення суду. У випадку, якщо позивач вважає, що накладення арешту на його майно порушує його майнові права, він не позбавлений можливості звернутися за захистом свого порушеного права з позовом в порядку цивільного судочинства. В такому випадку адміністративний суд не наділений компетенцією щодо надання оцінки вказаним доводам, а може досліджувати лише питання, які перебувають в площині оцінки правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно змісту поданої позовної заяви підлягають до оскарження дії виконавця щодо винесеної ним постанови про накладення арешту на майно боржника, наслідком чого є арешт спірного нерухомого майна. Тобто, відсутній спір про право в розрізі даного предмету спору, що свідчить про відсутність підстав для розгляду у позовному провадженні питання звільнення з-під арешту майна, який накладено постановою державного виконавця.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19 вважає за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить суд зняти арешт з усього належного йому майна і заборону на його відчуження, накладений постановою державного виконавця від 23 листопада 2012 року в межах виконавчого провадження № 25948288. Із заявою про зняття арешту нерухомого майна позивач звернувся до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїй майнових прав. Позивач зазначає, що обтяження, накладене у межах виконавчого провадження продовжує діяти, а обмеження його прав на вільне розпорядження власним майном триває.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів Державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу Державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства, як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 вказує про порушення своїх прав, яке він пов`язує з неможливістю набути у власність в майбутньому будь-яке майно, оскільки останнє автоматично буде підлягати арешту. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що жодне майно на даний час, яке б було арештоване, у нього відсутнє.

Отже, позивач пов`язує порушення своїх прав з припущеннями щодо можливості порушення своїх прав в майбутньому. При цьому, позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження наявності порушення своїх цивільних прав на момент звернення до суду.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він не оспорює дій та рішень державного виконавця, а, відтак, справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У той же час, відповідачем у справі позивач визначив суб`єкта владних повноважень, а саме Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові № 705/3876/18 від 07 жовтня 2020 року, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції від 23 листопада 2012 року було накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на момент накладення зазначеного арешту, надалі Закон - державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій…

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника виключно з метою виконання пред`явленого до виконання виконавчого документу, а, отже, виключно в межах суми, необхідної для цього.

При цьому, чинним законодавством взагалі не передбачено можливості накладення арешту на невизначене майно боржника з метою виконання, в даному випадку виконавчого напису нотаріуса про стягнення конкретно визначеної суми коштів.

За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У даному випадку арешт на невизначене майно позивача накладено у виконавчому провадженні у зв`язку з виконанням виконавчого напису нотаріуса, а, відтак, ОСОБА_1 не має права звертатися до суду цивільної юрисдикції в порядку ст. 447 ЦПК України. Висновки суду першої інстанції в цій частині на вимогах закону не ґрунтуються. В той же час, зазначене порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

З огляду на те, що відповідачем у зазначеній справі є відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), яким було накладено арешт на невизначене майно позивача під час виконання виконавчого напису нотаріуса, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначена справи не підвідомча суду цивільної юрисдикції, а, відтак, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.