Справа № 583/1305/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.,

позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №8 в м.Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

встановив:

05.04.2021 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить зобов`язати відповідачку усунути порушення законодавства та відновити стан земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , який існував до порушення, та демонтувати паркан, що поділяє земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачці ОСОБА_3 . На початку 2020 року позивач помітив, що межа між земельними ділянками двох домоволодінь не рівна. Разом з тим, деякий час назад, відповідачка встановлювала паркан та за деревами спочатку не було видно, що паркан встановлено не за рівною лінією (межею), а як виявилося, з вигином на сторону позивача, внаслідок чого частина належної йому земельної ділянки опинилася у розпорядженні відповідачки. Також ОСОБА_3 прибудовувала впритул до вказаного паркану господарчі споруди, курник, що заважало раніше встановити зазначені порушення. У травні того ж року позивач звернувся до відповідачки щодо зайняття частини земельної ділянки з її сторони і наполягав на усуненні порушень шляхом перенесення паркану. ОСОБА_3 не заперечувала факту нерівності межі, проте паркан не перенесла. Крім того, ОСОБА_1 звертався до виконавчого комітету Охтирської міської ради із заявами та до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області, проте отримував відмови та пропозицію звернутися до суду. На переконання позивача, відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відмовляється добровільно усунути вказані перешкоди, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

09.04.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_3 вважала позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому відповідачка зазначила, що межа між спірними земельними ділянками на місцевості склалася історично з 60-х років минулого сторіччя, більше ніж 20 років тому попередні власники встановили і нині існуючий паркан, при розробці технічної документації із землеустрою та виконанні землевпорядних робіт інженери-землевпорядники запропонували, а попередні власники обох ділянок погодились вважати існуючий паркан межею. Встановити дату побудови паркану можливо на підставі технічного паспорту від 07.05.2008 на будинок АДРЕСА_1 , де на плані накреслений і паркан, і тимчасовий навіс, який упритул прилягає до того паркану. Позивач набув право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 20.02.2009, а межа у вигляді паркану, збудованого за домовленістю попередніх власників, існувала за декілька років до цього, тобто позивач мав можливість довідатися про порушення свого права власності. Крім того, в період з 2009 по 2010 роки позивач проходив процедуру погодження меж між земельними ділянками, внаслідок чого сторони по справі на місці оглядали межу між їх ділянками та дійшли з даного приводу згоди, після чого підписали акт погодження меж. Твердження позивача, що ОСОБА_3 деякий час тому встановлювала паркан не відповідають дійсності, оскільки вона стала власником вказаного домоволодіння з 18.06.2008 і на той час спірний паркан вже існував. Відповідачка також вважає, що у позові порушено причинно-наслідковий зв`язок, оскільки спочатку позивач для виготовлення державного акту на право власності на свою земельну ділянку погодився з існуючою межею в натурі у вигляді вже існуючого паркану, згідно протоколу узгодження меж, але після цього дійшов висновку, що його права порушені. З огляду на викладене відповідачка вважає, що право на користування земельною ділянкою позивача не порушене і своєю земельною ділянкою він користується у повному обсязі у межах, на які він погодився раніше, а тому просить суд застосувати позовну давність та інші мотиви та відмовити у задоволенні позову (а.с. 25-29).

30.04.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на тому, що спірний паркан будувався відповідачкою разом з чоловіком, а не попередніми власниками, як вони вказують. Погодження меж, про яке зазначає відповідачка, не стосується спірного паркану, оскільки відбувалося щодо тих меж, які зафіксовані в належному йому державному акті, де межа, що відокремлює дві сусідні земельні ділянки по АДРЕСА_3 , є рівною. Позивач стверджує, що не міг погоджувати межу з вигином на його сторону, оскільки втрачає частину землі. Технічна документація, як і державний акт, чітко визначають межу по прямій лінії, паркан збудований без дотримання межових знаків, а тому відповідачка надає неправдиву інформацію суду. Позивач вважав, що в даній ситуації слід користуватись не порядком користування, що склався між власниками земельних ділянок, а виданими державними актами (а.с. 58).

13.05.2021 на адресу суду надійшли заперечення щодо доводів, викладених у відповіді на відзив на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відповідно до яких представник відповідачки зазначив, що сторона відповідача категорично не згодна із заявленими позовними вимогами. Так, на думку представника відповідачки, ОСОБА_1 не надав жодних доказів про теперішній стан межі, які так звані викривлення наявні в натурі на місцевості, не додав ні фототаблиці, ні графічного плану, ні акту перенесення меж в натурі на місцевості. Крім того, позивачем не зазначено, на яку відстань паркан закриває його земельну ділянку та не надано доказів, що це саме його ділянка, а не входить до площі відповідачки. В даному випадку порядок користування земельними ділянками склався між попередніми власниками, претензій під час підписання акту погодження меж учасниками справи не заявлялося. З 2000-х років жодних будівельних чи ремонтних робіт у спірному місці не відбувалося, доказів іншого позивач не навів. Представник відповідачки звернув увагу, що в Державному акті на земельну ділянку сторони відповідача наявні геопозначення точки, яка зазначає відстань розміром 1,01м від стіни житлового будинку. Ці координати мають бути дотримані і в подальшому. Саме ці координати поворотних точок межі земельної ділянки ОСОБА_3 внесені у АС ЦДЗК першими, так як стороні відповідача державний акт виготовлявся першим, а позивача - узгоджувався під межі первинно сформованої земельної ділянки. Є абрис земельних ділянок сторін по справі, на якому чітко видно на якій відстані проходить огорожа від будівель, яка становить пряму лінію, однак по факту цього може не існувати в натурі на місцевості, так як відхилення на декілька сантиметрів не може відображатись в техдокументації із-за її масштабу, межі допуску відхилення географічних координат згідно чинного законодавства не повинно перевищувати 15 см. Крім того, площа приватизованої земельної ділянки позивача становить 0,1га і доказів її зменшення ОСОБА_1 суду не надав. Посилаючись на викладене, представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 66-68).

18.05.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. При цьому позивач пояснив, що у 2008 померла його мати, яка проживала у будинку АДРЕСА_1 та він оформив будинок і землю за цією адресою на себе, у 2009 році йому видали Державний акт на земельну ділянку. У липні місяці 2020 року він садив город і побачив, що його земельна ділянка по межі викривлена у його сторону, що не відповідає даним у технічному паспорті. Як з`ясувалося межовий стовп здвинуто приблизно на 1 м на територію його земельної ділянки. Зробивши замір за допомогою мотузки він встановив, що від кута цегляного сараю відповідачки до його межового стовпа відстань 90 см, що зафіксовано на доданих до позовної заяви фотосвітлинах. Вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та дають підстави для їх задоволення, оскільки відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні його частиною земельної ділянки.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів перенесення нею межових знаків, а самостійні заміри позивача не можуть свідчити про відхилення від меж у будь-яку сторону. Навпаки вважає, що позивач на 10 см захопив її земельну ділянку. До того ж першою була сформована саме її земельна ділянка, при розробці технічної документації спеціалісти переносили до неї фактичні межі користувачів земельної ділянки, з того часу розміри земельної ділянки не змінювалися, межові знаки не переносилися, а при складанні технічної документації допустима технічна похибка до 20 см.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що позивач є його дядьком, а відповідачка сусідкою. У даному домоволодінні проживала його бабуся і суцільного паркану за її життя не було. Весною свідок на прохання позивача за допомогою шнурка виміряв паркан і виявив, що він збудований півколом в сторону бабусиного двору. Проте відповідачка повідомила, що без рішення суду нічого змінювати не буде. Коли саме був поставлений паркан, свідок не пам`ятає, під час виїзду спеціалістів на місце для розробки технічної документації він був відсутній.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача, пояснила, що у родину ОСОБА_7 прийшла у 1972 році, на той час відповідачі там ще не проживали та суцільного паркану не було, в кінці городу стоїть залізний стовп, вздовж межі росли дерева, на даний час залишилися пні на території земельної ділянки ОСОБА_7 . Це і була межова лінія. Чоловік відповідачки встановив паркан і через деякий час вони з`ясували, що межа нерівна, позивач за допомогою мотузки вимірював відстань від межового стовпа відповідачки до їхнього. Весною 2020 року відбулася розмова між ними та сусідами, під час якої відповідачка повідомила що нічого змінювати не збирається. Під час замірювання спеціалістами земельних ділянок не була присутня, акт погодження меж підписувала, однак на той час паркану не було.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що він є чоловіком відповідачки та пояснив, що спірний паркан встановлений у 2000 році, а як межа використовується з 2009 року. Вказаний паркан збудований відповідно до технічної документації. Першими державний акт на землю виготовили Красноруцькі, під час погодження меж претензій з боку сусідів не було, крім того територія позивача приблизно на 15 см заходе на територію відповідачки. Позивач повідомив про своє бажання встановити гараж, прибудувавши його до сараю відповідачки, однак ОСОБА_9 заперечували проти цього, а тому, на його думку, і виник даний спір. Заміри земельних ділянок виконували спеціалісти приблизно у 2011-2012 роках, встановлені межові знаки, які передані на зберігання родині ОСОБА_9 , при цьому був присутній і ОСОБА_1 , який ставив свій підпис в акті погодження меж і жодних зауважень з даного приводу не висловлював. Підтвердив, що дійсно була розмова між ними та сусідами з приводу нерівного паркану.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду повідомили, що є сусідами родини ОСОБА_9 та пояснили, що спірний паркан збудований приблизно у 2000 році ОСОБА_12 , на момент його встановлення жодних претензій з боку сусідів не було, з того часу паркан не переносили.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, інших учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також оглянувши матеріали інвентарних справи на домоволодіння №№ 63 , АДРЕСА_3 , суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 20.07.1970 була ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після її смерті власником зазначеного домоволодіння став ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Охтирською міською державною нотаріальною контрою 20.02.2009 (матеріали інвентарної справи №4478).

15.04.2010 ОСОБА_1 , на підставі рішення 41 сесії 5 скликання Охтирської міської ради від 24.11.2009, видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 996937, площею 0,1000 га у межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :22:010:0010 (а.с. 6).

23.10.2012 виготовлено технічний паспорт житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.7).

З матеріалів інвентарної справи вбачається, що власником домоволодіння по АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори 18.06.2008.

07.05.2008 на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_3 (а.с.31).

18.03.2010 ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 747598 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3 , площею 0,1000 га у межах згідно з планом, кадастровий номер :22:010:0001 (а.с.30,36).

Відповідно до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_3 вбачається, що 09.06.2009 складений акт погодження (встановлення) і закріплення існуючих в натурі зовнішніх меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на збереження, абрис земельної ділянки, кадастровий та ситуаційний плани земельної ділянки, відповідно до яких ОСОБА_3 з представником управління земельних ресурсів в м. Охтирка Сумської області в особі Петренко Н.І., з участю представника ПП «Охтирказемпроект» Троценко П.П. та суміжних землекористувачів ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , складено дійсний акт у тому, що проведено в натурі погодження та закріплення існуючих меж земельної ділянки, переданої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , межі земельної ділянки закріплені межовими знаками установленого зразку в кількості 4 штук. Межі земельної ділянки проходять, зокрема, по цегляній огорожі, шиферній огорожі, по стіні будівлі. Суміжними землекористувачами (землевласниками) ніяких претензій при погодженні (встановленні) існуючих меж не заявлено, підписи маються (а.с. 35-41).

Відповідно до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 вбачається, що 31.07.2009 також складено акт погодження (встановлення) і закріплення існуючих в натурі зовнішніх меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на збереження, абрис земельної ділянки, кадастровий та ситуаційний плани земельної ділянки, відповідно до яких ОСОБА_1 з представником управління земельних ресурсів в м. Охтирка Сумської області в особі ОСОБА_15 , з участю представника ФОП ОСОБА_16 та суміжних землекористувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , складено дійсний акт у тому, що проведено в натурі погодження та закріплення існуючих меж земельної ділянки, переданої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , межі земельної ділянки закріплені межовими знаками установленого зразку в кількості 4 штук. Межі земельної ділянки проходять, зокрема, по цегляній огорожі, шиферній огорожі, по стіні будівлі. Суміжними землекористувачами (землевласниками) ніяких претензій при погодженні (встановленні) існуючих меж не заявлено, що засвідчено підписами останніх (а.с. 43-57).

У пояснювальній записці ФОП ОСОБА_16 зазначив, що в результаті виконання робіт зі складання технічної документації із землеустрою, яка посвідчує право на земельну ділянку ОСОБА_1 , проведено встановлення та закріплення меж земельної ділянки в натурі по фактичному її місцезнаходженню на місцевості в присутності замовника, суміжних землекористувачів, про що складено відповідний акт погодження меж та акт закріплення та здачі межових знаків зовнішньої межі. При цьому кути повороту меж земельної ділянки закріплені стовпами в кількості 4 штуки. Спірних питань між суміжними землевласниками не виникло. Відповідно до ст.ст. 100,111 Земельного кодексу України сервітути та наявні обмеження на використання земельної ділянки відсутні. Спостереження кутів повороту зовнішніх меж земельної ділянки виконувалось з точок зйомочної основи і контрольними промірами сторін земельної ділянки. До межових знаків зроблені лінійні прив`язки до розміщених поблизу трьох-чотирьох опорних точок (кутів будинків, огорожі, стовпів ЛЕМ). Кутові та лінійні виміри проводились теодолітом 2Т-5К, світлодалекоміром 2СТ-10 БЛК «Блеск» та 20-ти метровою мірною стрічкою. Всі дані вимірів занесені в польовий журнал. Камеральна обробка проводилась на комп`ютері ІВМ РС AMD. Кутові та лінійні виміри одержані в межах допуску. Система координат місцева 1963р. До пунктів державної геодезичної мережі проведена прив`язка земельної ділянки. Із станції І зйомочної основи проведена зйомка поворотних точок земельної ділянки. Координати вирахувані у державній системі координат 1963 року і приведені і відомості і каталозі у відповідності з діючими вимогами. Площа земельної ділянки вирахувана аналітичним способом. В результаті уточнення площа земельної ділянки становить 0,1000 га. По матеріалах польових вимірів складено кадастровий план земельної ділянки в масштабі 1:500 з описом меж суміжних землевласників і землекористувачів, поворотних точок меж земельної ділянки, меж будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці, мір ліній між точками по зовнішній межі земельної ділянки та її площа (а.с.44).

Встановлено, що ОСОБА_1 звертався із заявами 28.01.2021, 04.03.2021 на адресу Охтирського міського голови щодо врегулювання спору із ОСОБА_3 з приводу порушення його прав користування земельною ділянкою з боку сусіда, у відповідь на які отримав листи виконавчого комітету Охтирської міської ради від 04.02.2021 № 01-68/20/01-Г/55; від 18.03.2021 № 01-68/95/01-Г/184, відповідно до яких рекомендовано звернутися до сертифікованих інженерів-землевпорядників, які володіють необхідним технічним та технологічним забезпеченням та проводять роботи із землеустрою та роз`яснено право звернутись до Охтирського міськрайонного суду із відповідною позовною заявою (а.с. 8,9,11,12).

16.02.2021 позивач звернувся із заявою до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області щодо незаконного захоплення частини приватної ділянки землі сусідкою ОСОБА_3 та встановлення паркану і сіннику частково на його території.

17.02.2021 старшим дільничним офіцером поліції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Смотровою О. складено довідку про результати розгляду матеріалів ЄО Охтирського РВП від 16.02.2021 за №1415, відповідно до якої вбачається, що відносини, які склались між заявником та його сусідом, регулюються цивільно-правовим законодавством, ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено, а тому прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення (а.с. 10, 13).

Як встановлено між сторонами виник спір у сфері земельних відносин з приводу володіння земельною ділянкою.

Так земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею (ст. 2 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Положеннями ст. 79-1 Земельного кодексу України визначеного порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Так відповідно зазначеної статті формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно ст. 90 ЗК Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2,ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Главою 17 Земельного кодексу України урегульовано питання щодо добросусідства.

Так за положеннями ст. 103 цього Кодексу Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ст. 106 цього Кодексу спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах не встановлюються. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Як встановлено судом сторони є власниками суміжних земельних ділянок.

14.07.2009 відповідачці ОСОБА_3 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_3 , а 18.03.2010 їй видано державний акт на право власності щодо зазначеної земельної ділянки серії ЯЖ № 747598.

Також встановлено, що позивачу ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 виготовлено 22.09.2009 та 15.04.2010 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 996937.

При цьому у технічній документації на обидві суміжні земельні ділянки маються акти погодження меж земельних ділянок і встановлення межових знаків від 09.06.2009 та від 31.07.2009, які у присутності уповноважених осіб землевпорядної організації підписані землевласниками суміжних земельних ділянок та не містять будь-яких зауважень щодо меж цих земельних ділянок чи встановлених межових знаків.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В силу вимог ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства та даючи оцінку доводам сторін, суд вважає, що позивачем, у межах заявлених позовних вимог та наданих на їх підтвердження відповідних доказів, не доведено перед судом належними та допустимими доказами, що на даний час межі його земельної ділянки зазнали якихось змін у порівнянні з 2009 роком, коли були встановлені межові знаки. При цьому для встановлення відповідних обставин необхідні спеціальні знання у сфері земельних відносин.

Посилання представника позивача на скрутне матеріальне становище позивача як на підставу не проведення судової земельно-технічної експертизи з даного питання, суд не може прийняти до уваги, оскільки суд не володіє спеціальними технічними знаннями у цій галузі, а у інший спосіб встановити викладені у позові обставини не вбачається за можливе. Разом з тим стороною позивача не було вжито інших, менш обтяжливих заходів щодо доведення своєї позиції, при цьому звернень до суду у сприянні здобуття таких доказів не надходило, а у інший спосіб встановити зазначені у позові обставин суд позбавлений можливості.

Стосовно застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , про що зазначає відповідачка, суд вважає, що в даному випадку позивачем подано позов в межах строків, визначених чинним законодавством, оскільки про порушення свого права останній дізнався у 2020 році, як вбачається з його пояснень, що не спростовано.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2021 між адвокатом Кудіним О.М. та ОСОБА_3 укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 69).

За умовами п. 6.1 цього договору сторони дійшли згоди про сплату адвокату гонорару готівковими коштами у розмірі, визначеному за погодженням сторін з урахуванням витрат часу на підготовку, складання процесуальних документів, участь у судовому розгляді справи, в розмірі, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та квитанцією до прибуткового касового ордеру, які являються невід`ємними додатками до даного договору.

Згідно акту приймання-передачі (звіту) виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги (детальний опис) від 13.05.2021 загальна вартість адвокатських послуг становить 6035,00 грн. Узгоджена вартість правничої допомоги за одну годину становить 850 грн (а.с.71-73).

Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера №15/05 від 13.05.2021 ОСОБА_3 , на виконання договору про надання правничої допомоги та акту приймання-передачі виконаних робіт, сплатила «Адвокатському бюро Олександра Кудіна» 6000,00 грн (а.с.70).

Представник позивача у судовому засіданні просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу відповідачки враховуючи скрутний матеріальний стан позивача та вжиття ним заходів досудового врегулювання спору.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» йдеться, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В даному контексті суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником відповідачки.

Як вбачається з матеріалів справи відзив на позовну заяву ОСОБА_3 готувала самостійно, а отже з урахуванням витраченого представником відповідачки часу у судових засіданнях та підготовки письмового заперечення щодо доводів, викладених у відповіді на відзив, беручи до уваги встановлену у договорі про надання правової допомоги вартість однієї години роботи адвоката - 850,00 грн, з урахуванням критеріїв співмірності, реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає доцільним стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 137,141, 247, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлений 30.08.2021.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко