П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 219/2019/21

Номер провадження 22-ц/804/2246/21

01 вересня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Халаджи О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачка: ОСОБА_2

представник відповідачки: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2021 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Шевченко Л.В. в м. Бахмут в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області 14 червня 2021 року, час ухвалення рішення не зазначено, повний текст складено 18 червня 2021 року -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування вимог зазначив, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, який було зареєстровано 04 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 291. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Зазначив, що фактично шлюбні відносини припинені з червня 2020 року, однак не дивлячись на те, що наразі вони проживають разом, у кожного існує окремий бюджет, спільне господарство не ведуть. На даний момент шлюб існує формально, примирення з моменту припинення шлюбних відносин не сталося. Зазначає, що причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стало явна невідповідність характерів, поглядів та суджень, що породжувало обопільне невдоволення один одним, загострювало відносини і в кінцевому підсумку призвело до повного розриву відносин та відчуження. Він неодноразово звертався до своєї дружини, щоб разом піти до відділу ДРАЦС та розірвати шлюб, але вона не бажає і відмовляється подавати спільну заяву (що є обов`язковою умовою для розірвання шлюбу в органах ДРАЦС). Спору майнового характеру немає.

Враховуючи вищезазначене, просив суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

14 червня 2021 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У липні 2021 року не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідачки з пропозицією подати заяву про розірвання шлюбу до органу реєстрації актів цивільного стану. При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Позивач не скористався можливістю розірвання шлюбу через орган реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку з чим, у суду не було підстав вважати, що його права на момент подання позову були порушені, невизнані чи оспорені, а тому висновок суду про задоволення позовних вимог є передчасним.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.61-64, 68-70), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8), 04 липня 2013 року між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, про що 04.07.2013 складено відповідний актовий запис № 291. ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Як зазначив позивач, сімейне життя між ним та дружиною не склалося, сторони подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства разом не ведуть. Примирення між сторонами та збереження сім`ї неможливе та є таким, що суперечить його інтересам. Повідомив, що його дружина ним не піклується, він готує собі сам, а вона - сама собі, в неї головне це гроші, їх нічого не пов`язує, немає спільних інтересів. По господарству вона також нічого не робить, займається тільки собою, може на декілька днів поїхати до подруги і не цікавитися ним. Дійсно, він почав ходити до церкви, приймати участь у богослужіннях, після відвідування якої почуває себе спокійним, впевненим. Дружина часто зневажливо ставиться до нього, він вважає що примирення між ними неможливо і просив не надавати час для примирення.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.06.2021 року позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, звернув увагу суду, що він доросла людина і такий крок робив зважено. Дружина вивезла з будинку майже усі речі. Він не погоджується з позицією представника відповідача, що він «вигнав» дружину і не пускає її додому: вона сама залишила сім`ю, і не спілкується з ним. Жодних перемовин щодо примирення ані він, ані вона після судового засідання не проводили і не намагалися відновити сімейні стосунки. Його «звернення» до церкви жодним чином не є підставою для того, щоб казати, що саме це вплинуло на його рішення. Він впевнений, що він не потрібен дружині, їй потрібні тільки гроші, між ними немає бажання на продовження спільного сімейного життя і відновлення стосунків неможливе, їхня сім`я існує лише формально. Він не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, не бачить в цьому жодного сенсу.

Свідок ОСОБА_6 , яка є сестрою позивача, у судовому засіданні надала пояснення про те, що між її братом та його дружиною немає спільних сімейних інтересів, вони не ведуть спільне господарство, і взагалі в неї таке враження, що вона готувала чоловікові таку їжу, щоб його отруїти. Вона навіть декілька разів хотіла відправити їжу на експертизу, але не змогла знайти де це зробити.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходив з принципу добровільності шлюбу, з зазначеним висновком погоджується і колегія апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачкою, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 207/1381/18.

Отже, право громадянина на звернення безпосередньо до суду гарантоване ст. 55 Конституції України, якою передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Обмеження права громадянина на звернення до суду з відповідним позовом законодавство України не містить. Пред`явивши позов про розірвання шлюбу, позивач реалізував своє право на суд, встановлене законом.

За таких обставин, першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Аргументи апеляційної скарги зводяться лише до небажання ОСОБА_2 розірвати шлюб з позивачем ОСОБА_1 .

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню за доводами, викладеними в апеляційної скарзі, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів справи 01 вересня 2021 року.

Судді: