ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року

м. Черкаси

справа № 712/713/20, провадження № 22-ц/821/1112/21 категорія: 304090100

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Нерушак Л.В., Василенко Л.І.

секретар: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»;

представник позивача - адвокат Луньова Анна Геннадіївна;

відповідачі: ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах від імені ОСОБА_3 ;

представник ОСОБА_2 - адвокат Орленко Володимира Васильовича

треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради;

Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, у складі: головуючого судді Пироженка С.А., дата складання повного тексту рішення 02 квітня 2021 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-504, відповідно до якого останні передали Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 49,7 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до чинного законодавства АТ «Укрсоцбанк» було оформлено права власності на квартиру, за адресою АДРЕСА_1 .

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Альфа-Банк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Звертає увагу на те, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав нерухоме майно з 13.12.2018 року АТ «Укрсоцбанк» є власником вказаної квартири. Відповідач втратили право користування квартирою, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про усунення порушень. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для користування квартирою, відповідачі продовжують користуватися житловим приміщенням, тим самим створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно розпоряджатися та користуватися нерухомим майном.

В зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просив суд:

визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

зняти з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідачів на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 4204,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк».

Рішення суду мотивоване тим, що відсутні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, позивач АТ «Альфа-Банк» був обізнаний про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцям, зареєстровані і проживають у спірному житловому приміщенні.

Позивачем не долучено до матеріалів справи належних доказів щодо наявності у відповідачів іншого жилого приміщення для проживання.

Сам факт переходу права власності на спірну квартиру до АТ «Альфа-Банк», не може бути безумовною підставою для визнання її колишніх власників, такими, що втратили користування ним чи виселення з такого майна, оскільки таке є втручанням у право на житло в розумінні положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Таким чином, заявлені АТ «Альфа-Банк» вимоги є безпідставними, оскільки в даному випадку визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою можливо лише за наявності підстав для виселення, відповідно до ст. 109 ЖК України.

Також, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про примусове зняття з реєстраційного обліку відповідачів, з огляду на відсутність з боку відповідачів порушень прав позивача в цій частині спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

АТ «Альфа-Банк» оскаржило рішення суду першої інстанції та просило суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідачів.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивач є цілковитим власником майна, а відтак визнання колишніх власників такими, що втратили право проживання у спірному предметі нерухомості, є законним і не свідчить про втручання до приватного життя, оскільки відповідачі не мають жодного права перебувати в межах неналежної їм квартирі.

Отже, власником нерухомого майна є Банк, однак, останній позбавлений фактичної можливості розпоряджатися та користуватися власним майном. Спірна квартира вже не є предметом іпотеки, а предметом права власності АТ «Альфа-Банк».

Наявність фактичної можливості у відповідачів користуватись належним на праві власності позивачу житловим приміщенням, створює перешкоди у реалізації власнику квартири - позивачу, права на вільне розпорядження належним йому майном. Єдина можливість зняти зазначені обмеження з реалізації власником своїх прав - це визнання відповідачами такими, що втратили право користування квартирою, що за відсутності добровільної згоди на це відповідача в судовому порядку. Однак, на даний час відповідачка не передала позивачу ключі від квартири, правовстановлюючі та інші технічні документи, не звільнила приміщення від особистих та побутових речей, та продовжує користуватися квартирою на власний розсуд без будь-яких на те законних підстав.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Орленка В.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» є необґрунтованими і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Вказано, що виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 ЗУ «Про іпотеку»).

При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про те, що позивач належним чином не довів та документально не обґрунтував свої позовні вимоги, а відтак висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним і підстав для його скасування немає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

17 вересня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-504, відповідно до якого останні передали кредитору в іпотеку в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором кредиту № 895/06-034-23 від 26 січня 2007 року, укладеним між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 49,7 кв.м., жилою площею 24,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 30.11.2006, виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської ради (а.с. 5-7).

13 грудня 2018 року державним реєстратором КП «Реєстраційний - центр» Черкаська область Діденко О.П., в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру, загальною площею 49,7 кв.м., жилою площею 24,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 грудня 2018 року (а.с. 13).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, яка переглядається, новий власник, який набув право власності на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення у позасудовому порядку, заявив про наявність перешкод у користуванні своєю власністю, оскільки в ній зареєстровані відповідачі, які відмовляються виселятися з квартири.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом статті 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку.

Звертаючись до суду, позивач просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням з підстав, передбачених статтями 316, 317, 319, 321, 328, 346, 657, ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що спірна квартира не була придбана за кредитні кошти і належала іпотекодавцю.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

АТ «Альфа-Банк» як новий власник, який набув право власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередні співвласники, які втратили право власності на житло, відмовляються виселятися з нього.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18), у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 265/4748/16-ц (провадження № 61-16347св18), від 06 лютого 2020 року у справі № 713/1547/17 (провадження № 61-1041св18), від 22 липня 2020 року у справі № 219/4394/16-ц (провадження № 61-8593св18).

Таким чином, встановивши, що позивач набув право власності на спірну квартиру у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», тому й питання про втрату права на користування житлом його колишніх власників має вирішуватися відповідно до цього Закону. Виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК УРСР.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15, постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 285/3206/19, від 15 березня 2021 року № 639/7410/18).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Іпотекодержатель, а нині новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19).

За таких обставин, місцевий суд, в повній мірі врахував вищевикладені норми права та правові позиції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених банком позовних вимог.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що рішення у справі було ухвалено без урахування правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц, Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц, Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 357/7940/16-ц, оскільки правовідносини у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, ґрунтується на інших фактичних обставинах.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків місцевого суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника АТ «Альфа-Банк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.В. Нерушак

Л.І.Василенко