Справа № 344/1042/20
Провадження № 22-ц/4808/1148/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.

з участю апелянта ОСОБА_1

представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2021 року, постановлену у складі судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську, у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6540, вчинений 10 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., про стягнення з нього на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в розмірі 22 820,97 грн, та стягнути з відповідача та третьої особи на його користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 10 жовтня 2019 року за № 6540, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 22 820,97 грн. Стягнуто з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

09 червня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування заяви зазначив, що судом не повністю вирішено питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме не враховано його пояснення від 21 жовтня 2020 року про те, що ним понесено витрати на подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1 261,30 грн, витрати на поштову кореспонденцію в розмірі 225 грн, а також із його пенсії були стягнуті кошти на виконання виконавчого напису разом із виконавчим збором, загальна сума яких складає 3 492,18 грн. Посилаючись на наведене, заявник просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь вищевказані судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

На зазначену ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не дослідив належним чином зміст поданих ним письмових пояснень від 21 жовтня 2020 року щодо понесених судових витрат та зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що згідно тексту основного рішення від 03 червня 2021 року його позовні вимоги розглянуті в повному обсязі. Судом не враховано, що другою його позовною вимогою було стягнення із сторін процесу усіх понесених ним судових витрат в розумінні ст. 141 ЦПК України, а не лише стягнення судового збору за основну позовну вимогу.

Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що його вимога про ухвалення додаткового рішення може змінити зміст основного рішення, оскільки у поясненнях від 21 жовтня 2020 року та в заяві про ухвалення додаткового рішення він лише просив суд у повній мірі вирішити питання щодо стягнення із сторін понесених ним судових витрат.

Апелянт вказує, що крім судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн, ним також понесено витрати на подання заяви про забезпечення позову в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 1 261,20 грн та витрати на поштову кореспонденцію в розмірі 225 грн. Крім того, за час розгляду справи за період з березня по листопад 2020 року із його пенсії були стягнуті кошти на виконання виконавчого напису разом із виконавчим збором, загальна сума яких складає 3 492,18 грн. Оскільки рішенням суду спірний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, то стягнуті на користь відповідача на виконання цього виконавчого напису кошти підлягають поверненню.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, а саме: 1 261,20 грн судового збору, 225 грн витрат на поштову кореспонденцію та 3 492,18 грн коштів, що незаконно утримані із його пенсії.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалися.

В судовому засіданні апелянт та його представник просили скаргу задоволити.

Сторона відповідача представництво не забезпечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з матеріалів справи, а також мотивувальної та резолютивної частини рішення від 03 червня 2021 року судом надано оцінку та вирішено питання щодо стягнення судового збору та стягнуто на користь позивача відповідні суми.

Однак погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 8 та 9 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому окрім основної вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №6540 від 10 жовтня 2019 року, просив стягнути з відповідача та третьої особи понесені ним судові витрати відповідно до вимоги ст. 141 ЦПК України.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подано додаткові пояснення з приводу судових витрат, що підлягають до стягнення у випадку задоволення позову, в яких позивач вказав, що крім судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн, ним також понесено витрати на подання заяви про забезпечення позову в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 1 261,20 грн, витрати на поштову кореспонденцію в розмірі 225 грн, а також за час розгляду справи за період з березня по листопад 2020 року із його пенсії були стягнуті кошти на виконання виконавчого напису разом із виконавчим збором, загальна сума яких складає 3 492,18 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнуто з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Однак, як вбачається з тексту вказаного судового рішення, суд не дав оцінки доводам ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування витрат по оплаті судового збору за подання заяв про забезпечення позову, поштових відправлень та стягнутих на виконання виконавчого напису коштів.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд не дав оцінки доводам заявника щодо суті понесених витрат та фактично не вирішив це питання.

Судом не враховано, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 06 червня 2020 року апеляційним судом було забезпечено позов, проте питання відшкодування витрат за такою ухвалою не вирішено. Також не вирішено питання про відшкодування витрат на поштові відправлення, не перевірено їх пов`язаність з розглядом справи та наявність в матеріалах справи доказів на їх підтвердження. Не надано оцінки і вимозі заявника щодо стягнення суми 3 492,18 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи вимоги ст. 270 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити додаткове рішення у даній справі, оскільки рішення по суті спору приймалось судом першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текс постанови складено 30 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.