Провадження №: 2/755/6940/21
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

"31" серпня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної Поліції у м. Києві, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва 26.08.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної Поліції у м. Києві, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту, яку передано у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Вивчивши зміст поданої заяви з доданими до неї документами, доходжу наступного.

Відповідно до позовної заяви позивач просить суд: скасувати арешт нерухомого майна, а саме належної їй квартири, що за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою КС № 04-21767 від 13.11.2009 Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві ст. слідчим Науменко І.І. за реєстраційним номером 9325986, зареєстрованого 08.12.2009 за № 9325986 реєстратором Першою київською державною нотаріальною конторою.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 01.07.2019 на електронних торгах ДП «Сетам» нею було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтвом про право власності від 31.07.2019 та витягом про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що постановою КС № 04-21767 від 13.11.2009 ст. слідчим Науменком І.І. Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві накладено арешт нерухомого майна на вказану квартиру. Наразі у провадженні слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0011453 від 01.09.2014 (кримінальна справа № 04-21767 від 13.11.2009) щодо заволодіння шляхом обману квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 . Арешт на квартиру був накладений з метою забезпечення позову. На думку позивача, якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Позивач, будучи власником та не будучи учасником кримінального провадження, вимушена звертатися до суду цим з позовом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 роз`яснено, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки у даному випадку судом встановлено, що арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , був накладений постановою КС № 04-21767 від 13.11.2009 Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві ст. слідчим Науменко І.І. в межах кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що на цей час триває, то зняття такого арешту не може бути предметом позову у цивільному судочинстві та це питання слід вирішувати за правилами КПК України 2012 року.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною позовною заявою у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної Поліції у м. Києві, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: