Справа № 286/1537/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, Державної казначейської служби України при стягнення матеріальної та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду та просить стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь 18810 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона є власницею частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради №188 від 22.08.2012 їй було надано дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво добудови до частини житлового будинку. На виконання вказаного рішення нею була виготовлена проектна документація, отримані містобудівні умови, будівельний паспорт. 05.08.2015 вона отримала свідоцтво про право власності на магазин.

Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області в особі інспектора Рудницького І. А. на підставі звернення Овруцької міської ради була проведена перевірка з порушенням норм чинного законодавства і були складені припис, протокол та постанова про накладення адміністративного стягнення відносно неї. Крім того, декларація про готовність об`єкта до експлуатації була скасована. Нею до Житомирського окружного адміністративного суду було оскаржено припис №63/4/15 від 24.07.2015, винесений відносно неї про усунення порушень, та рішення про скасування декларації №3 від 02.07.2015 про прийняття завершеного будівництва об`єкту до експлуатації.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 у справі №806/5308/15 її позов до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про визнання припису незаконним та рішення про скасування декларації було залишено без задоволення.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016 було залишено її апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Касаційного адміністративного суду від 31.07.2019 рішення судів першої та апеляційної інстанції були скасовані, а її позов задоволено.

Крім того, до Овруцького районного суду Житомирської області вона оскаржила постанову №106/4-ф від 06.08.2015 про накладення на неї адміністративного стягнення у сумі 8500 грн.. Постановою Овруцького районного суду від 20.12.2016 у справі №286/4145/15-а в задоволенні її позову до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення було відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 її апеляційну скаргу знову було залишено без задоволення. Постановою Касаційного адміністративного суду від 21.05.2020 рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а її позов задоволено.

За час розгляду справи старшим державним виконавцем Овруцького РВ ДВС ГТУЮ Ковальчук М. Є. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна та розпорядження про списання коштів.

01.03.2018 постановою старшого державного виконавця Овруцького РВ ДВС ГТУЮ Ковальчук М. Є. було закінчено виконавче провадження. З неї було стягнуто 18810 грн.. Незаконні дії призвели до того, що їй було завдано шкоду, яка виявилася у моральних та фізичних стражданнях, оскільки їй доводилось доводити свою невинуватість перед судом, необхідно було застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, в результаті чого вона переживала неабияке хвилювання та нервовий стрес. Крім того, представник управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області Рудницький І. А. повідомив її, що збудований магазин буде знесений. Вона пережила неабиякий стрес, в неї декілька разів був нервовий зрив, так як вартість її магазину становила суму більше мільйона гривень. Враховуючи х обсяг страждань на певний час (п`ять років за період з 2015 по 2020 роки), вимушених змін у життєвих стосунках, вважає, що розмір моральної шкоди має становити 100000 грн..

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 04.06.2021 було залучено до участі у вказаній справі Овруцький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Представником відповідача управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області надано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимога позивача щодо стягнення з управління моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. не заслуговує на увагу суду та є необгрунтованою. Так, у позовній заяві позивач зазначає, що стягнення з неї адміністративного штрафу та виконавчого збору у розмірі 18810 грн. призвели до моральних та фізичних страждань, застосування додаткових зусиль для організації свого життя, в результаті чого вона пережила неябияке хвилювання та нервовий стрес. При цьому, позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження завдання їй моральної шкоди та причинного зв`язку між діями управління та її моральними і фізичними стражданнями. Також нею не надано будь яких документів на підтвердження того, що у неї дійсно декілька разів ставався нервовий зрив, не зазначила в який період вона їх пережила.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 18810 грн. зазначив, що постанова по справі про адміністративне правопорушення №106/4-ф від 06.08.2015, якою було накладено штраф на ОСОБА_1 у розмірі 8500 грн. було пред`явлено до відділу державної виконавчої служби 28.02.2017, тобто після набрання нею законної сили. Постановою Овруцького районного суду від 20.12.2016 та постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 по справі №286/4145/15-а ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову, а постанову №106/4-ф від 06.08.2015 визнано такою, що відповідає вимогам законодавства. Тому, дії управління щодо пред`явлення вищевказаної постанови до виконання та дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та стягнення з позивачки штрафу повністю відповідали вимогам законодавства. При цьому, розмір штрафу стягнений з позивачки згідно постанови про адміністративне правопорушення №106/4-ф становить 17000 грн., а не 18810 грн., як вказує позивачка.

Загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов`язання. Повернення сплачених коштів відповідно до постанови про адміністративне правопорушення, яку було скасовано судом, не є матеріальною шкодою в розумінні чинного законодавства. Більше того, з вказаного питання вже існує усталена судова практика. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 по справі №806/13636/14 чітко вказано, як повертати кошти, сплачені на виконання постанов про накладення штрафів, які згодом були скасовані. У випадку зарахування до Державного бюджету України коштів, стягнених відповідно до постанов про накладення штрафу, які в подальшому скасовані, законодавством України встановлено процедуру повернення таких коштів. Процедуру повернення вказаних коштів визначено Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до Державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Представником відповідача Державної казначейської служби України у встановлений судом строк відзиву на позов не надано.

Представником третьої особи Овруцьким відділом державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надано пояснення щодо позову, в якому повідомлено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №53693056 з примусового виконання постанови № 106/4-ф від 06.08.2015, виданої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 17000,00грн.. 01.03.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Кошти по виконавчому провадженню №53693056 були стягнуті в повному обсязі та керуючись ч. 3 ст. 47 Закону перераховані державним виконавцем у встановленому порядку на визначений Управлінням державної архітектурно- будівельної інспекції у Житомирській області у заяві про прийняття до виконання виконавчого документа рахунок.

Також повідомили, що станом на дату перерахування коштів (01.03.2018) будь-які заяви від управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області щодо добровільного погашення боргу напряму ОСОБА_2 та станом на 05.08.2021 - стосовно повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету по виконавчому провадженню № 53693056 на адресу відділу не надходили.

Дослідивши письмові докази в справі, враховуючи наведені позиції сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до ч.1 ст. 296 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.

Пунктом 39 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України до органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, віднесено органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів, інших надходжень бюджету.

Механізм повернення з бюджету помилково сплачених коштів на підставі подання органу, що контролює справляння надходжень бюджету, урегульовано Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року за № 787.

Зазначений Порядок, зокрема, визначає повернення органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень фізичним особам помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, тобто повернення грошових сум, які мають безспірний характер.

Так, відповідно до п.п. 3 та 5 вказаного Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 24.07.2015 головним державним інспектором Інспекційного відділу у Північному регіоні управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області Рудніцьким І. А. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.96 КУпАП, а також припис №63/4/15 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

06.08.2015 заступником начальника управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області Сербіним Сергієм Леонідовичем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про адміністративне правопорушення №106/4-ф, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн..

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 у справі №806/5308/15 в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про визнання припису незаконним та рішення про скасування декларації було відмовлено (а.с. 16-18).

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 20.12.2016 у справі №286/4145/15-а в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення було відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 було залишено без змін постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 20.12.2016.

Постановою старшого державного виконавця Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук М. Є. про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2017 було відкрито виконавче провадження з виконання постанови №106/4-ф від 06.08.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 17000 грн., а також виконавчого збору в сумі 1700 грн. (а. с. 11).

16.05.2017 старшим державним виконавцем Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук М. Є. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження в сумі 18800 грн. (а. с.12).

Копія платіжного доручення №І0227XUVOZ від 27.02.2018 (а. с.15), підтверджує факт перерахування ФОП ОСОБА_1 на рахунок Овруцького РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області грошових коштів в сумі 18810 грн..

Розпорядженням №53693056, затвердженим начальником відділу державної виконавчої служби Саранчук Н. А., грошові кошти в сумі 18810 грн., що надійшли 27.02.2018 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №106/4-ф від 06.08.2015 було перераховано 17000 грн. на користь Держави; а також 1700 грн. виконавчого збору, 51 грн. витрат виконавчого провадження та 59 грн. витрат виконавчого провадження (а.с. 13).

Постановою старшого державного виконавця Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук М. Є. про закінчення виконавчого провадження від 01.03.2018 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови №106/4-ф від 06.08.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 17000 грн. (а. с. 14).

Постановою Касаційного адміністративного суду від 31.07.2019 було скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016, та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправними та скасовано припис Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області №63/4/15 від 24.07.2015 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та Рішення про скасування декларації ЖТ №35 від 02.07.2015 про прийняття завершеного будівництвом об`єкту до експлуатації, а також визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області № 57 від 28.07.2015 «Про скасування реєстрації декларації» (а.с. 24-27).

Постановою Касаційного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а було скасовано постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 20.12.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017, та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною і скасовано постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області №196/4-Ф від 06.08.2015 про адміністративне правопорушення. (а. с.28-34).

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди позивач послалася саме на постанови Касаційного адміністративного суду, якими було скасовано рішення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області за якими з неї було стягнуто 18810 грн.. Однак, поряд з цим вона не вказала та не надала доказів, що вона зверталася із заявами про поворот виконання рішення в порядку ст. 380 КАС України та про повернення помилково сплаченої та зарахованої до бюджету суми штрафу та інших платежів, механізм якого урегульовано Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року за № 787, та що відповідачем - управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, який є органом, що контролює справляння надходжень бюджету, в розумінні положень пункту 5 Порядку, та за поданням якого здійснюється повернення коштів, відмовив їй у внесенні такого подання.

Вказаний висновок суду узгоджується і з правовою позицією Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловленою в постанові від 30.10.2018 у справі №826/13636/14.

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи, що законодавцем визначені способи захисту порушених прав та інтересів у спірних правовідносинах, якими не скористалася позивач, обравши не вірний спосіб захисту своїх прав, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди у порядку статті 1173 ЦК України.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Так, ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.10-1 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові.

Верховний Суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і № 520/3307/16-ц, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, практика якого згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України є джерелом права, деякі форми моральної шкоди, включаючи емоційні пригніченість та страждання, за самою їх природою не завжди можуть бути підтверджені якимось конкретним доказами (п.52 рішення в справі «Ракевич проти Росії» від 28.10.2003р., п.96 рішення в справі Abdulaziz , Cabales and Balkandali v. the United Kingdom від 28.05.1985р.).

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи встановлені правовідносини, що склалися, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу тривалим провадженням у справі про адміністративне правопорушення (у період з 2015 по 2020 роки) та полягає у моральних переживаннях та порушенні нормальних життєвих стосунків.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує обсяг страждань позивача, певний час вимушених змін у життєвих стосунках, відсутність у неї доказів на підтвердження розміру моральної шкоди на суму саме 100 000 гривень, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен бути зменшений до 8420 гривень.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки, відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовів даної категорії судовий збір не справляється, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, сплату цих судових витрат слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 8420 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець

Повний текст рішення виготовлено 27.08.2021