ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4770/21 Справа № 207/3282/20 Головуючий у першій інстанції: Бистрова Л. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між нею та ТОВ «Є-КЕШ» було укладено договір, відповідно до якого нею було отримано позику. Однак, ознайомившись зі змістом договору, вона вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне. ТОВ «Є-КЕШ» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, нею не було підписано даний договір. Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється де споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Частинами 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. Факт надання інформації відповідно до вимог ч.2 цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово їй всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Відповідачем було проігноровано вимоги законодавства та не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений у розрахунку платежів. Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона погодилась на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між нею та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Тому позивач просила визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Є-КЕШ».

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір про споживчий кредит №284901 від 03 червня 20220 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» та ОСОБА_1 . Вирішено також застосувати наслідки недійсності правочину - реституцію, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Є-КЕШ» отримані за договором про споживчий кредит №284901 від 03 червня 20220 року грошові кошти в сумі 14000,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Є-КЕШ», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ОСОБА_1 , яке долучене до матеріалів справи.

У зв`язку з відсутністю ТОВ «Є-КЕШ» за відомою суду адресою, яка також вказана апелянтом в його апеляційній скарзі та відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сповіщення відповідача здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 03 червня 2020 року між ТОВ «Є-КЕШ» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про споживчий кредит №284901, відповідно до умов якого кредитодавець на умовах цього договору надав позичальнику кредит в сумі 14000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані проценти в розмірі 1,8% в день від суми кредиту строком користування до 03.07.2020 року (а.с. 49-59).

Пунктом 2.2 кредитного договору №284901 від 03.06.2020 року погоджено, що плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,8% в день.

Згідно із п. 3.2, п. 3.3 договору, кредит надавався ОСОБА_1 в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника). Кредит вважається наданим кредитодавцем позичальнику з моменту списання коштів з банківського рахунку кредитодавця в банківській установі, що його обслуговує, при перерахуванні грошових коштів на платіжну картку позичальника згідно цього Договору.

Відповідно до п. 3.4.1 договору, позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення цього договору відмовитися від договору (одержання кредиту) без пояснення причин, в тому числі в разі отримання грошових коштів.

Згідно п.п. 5.7. 5.8. договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 657%, обчислення якої було здійснено на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, погоджені у цьому договорі. Відповідно до вимог чинного законодавства України загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом (за умови дотримання позичальником графіку платежів) становить 17780,00 грн.

За змістом пункту 6.6.2 кредитного договору №284901 від 03.06.2020 року, програма лояльності за даним договором діє до дня строку користування кредитом, вказаному в пп. 1.2. договору включно. У випадку продовження строку користування кредитом - нараховується стандартна процентна ставка, вказана у пп. 2.2. цього договору, якщо інше не передбачено укладеною сторонами додатковою угодою.Якщо позичальник не повернув суму кредиту після спливу останнього дня строку користування кредитом за акційним кредитом, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі, вказаному в пп. 2.2. Договору від суми кредиту, що не сплачена позичальником в строк користування кредитом. В перший день прострочення за акційним кредитом, за період з 03.06.2020 по 03.07.2020 проценти нараховуються як різниця між процентною ставкою у розмірі 1,8% в день та процентною ставкою акційної пропозиції 0.9%.

Датою укладання договору є дата його підписання сторонами в електронній формі (п.9.1 договору).

Згідно п. 13.3 договору, невід`ємною частиною цього договору є правила розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://e-cash.com.ua/. Укладанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом правил, повністю розуміє та погоджується з ними.

Відповідно до п.13.10 договору, позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію , зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а також в частині 2 та 3 ст.9 Закону України "Про споживче кредитування". Повідомлений про свої права відповідно до ст.15 Закону України "Про споживче кредитування" та ст.8 Закону України "Про захист персональних даних".

В пункті 14 договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом фізичної особи ОСОБА_2 є електронний підпис одноразовим ідентифікатором /98544m/, а підписом ТОВ «Є-кеш» - електронний підпис / ОСОБА_3 / (а.с. 57 зворот).

Вказаними електронними підписами підписано і Графік платежів до вказаного договору №284901 від 03.06.2020 року (а.с. 57зворот-59).

З долученого до матеріалів відзиву витягу алгоритму реєстрації на веб-сайті ТОВ "Є-кеш" та укладення договору про споживчий кредит вбачаються покрокові дії клієнта ОСОБА_2 для реєстрації на веб-сайті та укладення договору (а.с.60-73).

Крім того, до моменту укладання договору про споживчій кредит №284901, позивачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 21754x був підписаний також Паспорт споживчого кредиту у вигляді електронного документа, який за формою та змістом відповідає формі, встановленій у Додатку 1 до Закону України "Про споживчий кредит" (а.с. 46-48).

03.06.2020 року ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 14000,00 грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку, що підтверджується витягом з реєстру виданих кредитів за 03.06.202003.06.2020 року, через технологічного партнера ТОВ "Платежі онлайн", оборотами рахунку 3761 "Розрахунки за виданими кредитами" за період з 03.06.2020 по 11.1.2021 року, Інформаційною довідкою ТОВ "Платежі онлайн" №62/01 від 12.01.2021 року щодо перерахування позивачці кредиту на її платіжну картку та не заперечується позивачем (а.с. 76-77-78).

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно ст.4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичнини та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Договір укладено між сторонами відповідно до ст. 10, 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною.

Оферта (пропозиція) укласти договір розміщена на сторінці відповідача в мережі Інтернет на сайті https://www.e-cash.com.ua. На вказаній сторінці розміщена інформація про товариство, зокрема скановані копії правовстановлюючих документів, пропозиції щодо видачі кредитів, тощо. Прийняття пропозиції відбувається, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, із зазначенням в ній бажаної суми кредиту, та її підписання в порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто за допомогою аналога власноручного підпису.

Позивачка заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняла пропозицію оферти та приєдналась до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписала електронним підписом аналогом власноручного підпису, вільно прийнявши умови договору.

У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Виходячи з викладеного, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Є-КЕШ» укладено кредитний договір шляхом застосування електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором, що передбачено наведеними вище нормами закону.

Колегія звертає увагу, що згідно змісту позовної заяви, ОСОБА_1 не заперечує факту укладення кредитного договору з ТОВ «Є-КЕШ» та отримання за його умовами кредитних коштів у користування.

Отже, доводи позовної заяви про недійсність договору з підстав його непідписання позичальником, спростовуються матеріалами справи, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, що є одним із належних способів підписання електронного договору в розумінні статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Договір про споживчій кредит №284901 від 03.06.2020 рокумістить усі істотні умови, визначені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а саме: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання - розділ 14 договору; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу - визначено на 1 сторінці, в преамбулі договору та розділі 14; 5) найменування фінансової операції - пункт 1.1.договору; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків - пункт 2.1. та Розділи 3, 4 договору; 7) строк дії договору - пункт 9.2 договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору - розділ 9 договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору - розділи 7, 8 договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в ч.2 ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", надана клієнту - визначено в п.13.10 договору; 10) інші умови за згодою сторін - визначено в розділі 13 договору; 11) підписи сторін - розділ 14 договору.

Сторони узгодили всі істотні умови кредитування, а саме суму кредиту, дату видачі кредиту, строк користування, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Разом з тим, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 статті).

За положеннями частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Встановлено, що пунктом 2.2 кредитного договору №284901 від 03.06.2020 року встановлено, що плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,8% в день.

За положеннями пункту 6.6 договору, за даним договором діє акційна пропозиція за діючою на момент підписання договору програмою лояльності кредитодавця, розміщеної на сайті кредитодавця, відповідно до якої:

- процентна ставка є фіксованою та складає 0,9% в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 328,5%, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що сторони виконають свої обв`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі (пункт 6.6.1 договору);

- програма лояльності за даним договором діє до дня строку користування кредитом, вказаному в пп. 1.2. договору включно. У випадку продовження строку користування кредитом - нараховується стандартна процентна ставка, вказана у пп. 2.2. цього договору, якщо інше не передбачено укладеною сторонами додатковою угодою. Якщо позичальник не повернув суму кредиту після спливу останнього дня строку користування кредитом за акційним кредитом, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі, вказаному в пп. 2.2. Договору від суми кредиту, що не сплачена позичальником в строк користування кредитом. В перший день прострочення за акційним кредитом, за період з 03.06.2020 по 03.07.2020 проценти нараховуються як різниця між процентною ставкою у розмірі 1,8% в день та процентною ставкою акційної пропозиції 0.9% (пункт 6.6.2 кредитного договору №284901 від 03.06.2020 року).

Тобто, за користування кредитними коштами ТОВ «Є-КЕШ» встановлено базову відсоткову ставку (не враховуючи акційної пропозиції (пункт 6.6), яка діє за певних умов) у розмірі 657% річних, яка застосовується за весь період у разі неповернення суми кредиту після спливу останнього дня строку користування ним.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)».

Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.

Отже, з умов оспорюваного договору вбачається, що на час його укладення та до дня остаточного погашення кредиту сторонами погоджено сплату процентів за користування кредитом в розмірі 0,9% в день (328,5% річних), що за період з 03.06.2020 року по 03.07.2020 року (30 календарних днів) складає 3780,00 грн. (пункт 6.6 договору). Вказане також підтверджується графіком платежів (а.с. 58).

Однак, у випадку неповернення позичальником суми кредиту після спливу останнього дня строку користування кредитом, кредитодавець за період кредитування - з 03.06.2020 по 03.07.2020 нараховує проценти, встановлені пунктом 2.2 (1,8% в день), як різницю між процентною ставкою у розмірі 1,8% в день та процентною ставкою акційної пропозиції 0.9% (пункт 6.6.2 кредитного договору №284901 від 03.06.2020 року). Таким чином, за умов застосування умов пункту 2.2 до вже нарахованих процентів за пунктом 6.6.1 в сумі 3780,00 грн. додається ще така ж сума грошових коштів - 3780,00 грн., що загалом становитиме 7560,00 грн.

Тобто, передбачені пунктом 2.2 проценти у розмірі 1,8% в день за своєю природою є непропорційно великою сумою компенсації (понад 50% відсотків вартості продукції) у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором.

Зі змісту відзиву ТОВ «Є-КЕШ» на позовну заяву вбачається, що відповідачем за весь строк користування кредитом (30 днів) була нарахована стандартна процентна ставка на рівні 1,8% в день в сумі 7560,00 грн., у зв`язку з неповерненням позичальником кредиту у строк, визначений договором (а.с. 103).

Колегія звертає також увагу, що пунктом 8.3 кредитного договору встановлено, що у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного у п. 1.2 цього договору, більш як на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50% від суми кредиту, отриманого за цим договором.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія приходить до висновку про несправедливість умов кредитного договору від №284901 від 03.06.2020 року, які викладені у пункті 2.2 та пункті 6.6.2 (в частині посилання на застосування положень пункту 2.2) договору, оскільки всупереч принципу добросовісності його (пункту 2.2 кредитного договору) наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, так як споживачу, у разі невиконання ним зобов`язань за договором, встановлено непропорційно велику суму компенсації, яка перевищує п`ятдесят відсотків вартості отриманого кредиту (7000,00 грн.).

Позивач отримала кредит в розмірі 14000,00 грн, а крім погоджених відсотків за місяць користування кредитом в сумі 3780,00 грн., також встановлено обов`язок (у випадку несвоєчасного погашення кредиту) зі сплати штрафу за умовами пункту 8.3 в сумі 7000,00 грн. та додатково перерахованих відсотків за пунктом 2.2 в розмірі 3780,00 грн. Тобто загальна сума грошових коштів у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань перевищує 50% від суми наданого кредиту, що в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами так як під час виконання боржником основного грошового зобов`язання за кредитним договором, неустойка, в даному випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Подібні висновки щодо несправедливих умов кредитного договору провстановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), викладено у постановах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 08 липня 2020 року у справі № 607/1516/18 (провадження № 61-45028св18) та від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Доводи апелянта про те, що максимальний розмір процентів за користування кредитом не обмежений законом, не спростовує викладених вище фактів про природу нарахування сум, передбачених пунктом 2.2 договору, які застосовуються лише у випадку несвоєчасного погашення кредиту, тобто є непропорційно великою сумою компенсації у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором.

Підстави для визнання недійсним пункту 8.3, яким встановлено у разі прострочення строку користування кредитом більш як на 10 календарних днів сплату кредитодавцю штрафу у розмірі 50% від суми кредиту, відсутні, оскільки максимальний розмір неустойки, передбачений цим пунктом, не перевищує 50% від суми кредиту.

Також відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним у повному обсязі. У даному випадку йдеться мова про зміну намірів і прагнень позичальника, яка перед отриманням кредитних коштів вважала такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб і з настанням строку виконання грошових зобов`язань, а також допущенням прострочення - змінила свою думку.

Недійсність окремих пунктів договору не зумовлює його недійсність у повному обсязі.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про наявність підстав для визнання договору недійсним у повному обсязі, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За положеннями частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору; враховуючи ставки судового збору, які діяли на час подання позовної заяви, з ТОВ «Є-КЕШ» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп. (840,80 грн. х 2).

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту укладення пункт 2.2 договору про споживчий кредит №284901 від 03 червня 20220 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» та ОСОБА_1 .

Визнати недійсним з моменту укладення пункт 6.6.2 в частині посилання на застосування положень пункту 2.2 та процентної ставки у розмірі 1,8% в день, договору про споживчий кредит №284901 від 03 червня 20220 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» та ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» () в дохід держави судовий збір в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова