Провадження № 2/742/583/21
Єдиний унікальний № 742/512/21
02 вересня 2021 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Циганко М.О., при секретарі Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ "ПВК "КБ ПОЖСПЕЦМАШ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку.
Свої вимоги аргументує тим, що він з 09.09.2019 по 11.01.2021 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Проте, з вини відповідача при звільненні не отримав заробітну плату з 15.11.2020 по 11.01.2021, та компенсацію за невикористану відпустку.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, та не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про можливість часткового задоволення уточненого позову з наступних підстав.
Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , відповідно до наказу №68-к від 05 вересня 2019 року, ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Проектно-виробнича компанія конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» на посаду слюсаря-електрика з 09.09.2019 року(а.с.10). Згідно з наказом №19-к від 11.01.2021 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за власним бажанням з 11.01.2021 (а.с.10).
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Судом встановлено, що позивач з 09.09.2019 по 11 січня 2021 рік працював в товаристві з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» та з 11 січня 2021 року звільнений із займаної посади за власним бажанням.
Позивач у своїй заяві просить стягнути з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати за період з 15 листопада 2020 року по 11 січня 2021 року.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявність певної події. У разі ненадання таких доказів, суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутність події встановленою.
З метою встановлення наявної заборгованості по виплаті заробітньої плати на момент звільнення позивача ухвалою Прилуцького міськрайоного суду від 16.02.2021 року зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» надати суду довідку про нараховану, але не виплачену позивачу заробітну плату.
В зв"язку з тим, що відповідач не надав суду витребовувану довідку, суд в силу вимог ч.4 ст.81 ЦПК України визнає, що відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату за період з 15 листопада 2020 року по 11 січня 2021 року.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей про нарахування позивачу заробітньої плати з 01.01.2021 по 11 січня 2021 року, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за щорічну відпустку.
Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).
Згідно статті 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:
1) окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.
Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.
Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Належними доказами, підтверджуючими наявність невикористаних днів щорічної відпустки є особова карта позивача форми П-2, яка затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року № 495/656, накази по підприємству, в яких зазначений період надання відпустки позивачу, які не можуть бути надані відповідачем у зв`язку з втратою доступу до цих документів з підстав зазначених вище.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності в позивача щорічної відпустки за відпрацьований період в товаристві з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» та нарахування йому компенсацію за невикористану відпустку, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 259, 263-265, 273, 280-281, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробнича компанія конструкторське бюро пожежних та спеціальних машин» на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.
Рішення, в частині стягнення заробітної плати за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленим цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.О.Циганко