КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року (суддя Оксюта Т.Г.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у листопаді 2020р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 2 липня 2008р. у розмірі 18 246грн 67коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг 2 липня 2008р. відповідач підписала заяву, в якій підтвердила свою згоду, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, видав відповідачу кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що у подальшому був збільшений до 14 000грн, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, проте відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 14 липня 2020р. становить 18 246грн 67коп. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 13 262грн 41коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 4 984грн 26коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, оскільки у наданій суду копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем, зазначений тип кредитної картки, яку просила видати відповідач, розмір бажаного кредитного ліміту та розмір процентної ставки за користування кредитом.

Також позивач зазначає, що суду була надана виписка з карткового рахунку, яка підтверджує відкриття відповідачу карткового рахунку, видачу кредитної картки, користування відповідачем кредитними коштами, які вона отримувала через банкомати, часткове погашення заборгованості за договором.

Позивач вважає, що суд безпідставно не стягнув з відповідача отримані кредитні кошти та звільнив боржника від сплати відсотків, з урахуванням того, що сторони погодили умови кредитування в заяві від 2 липня 2008р. та довідці про умови кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 2 липня 2008р. ОСОБА_1 підписала заяву, в якій зазначила, що ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами послуг просить відкрити рахунок та оформити на її ім`я кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», встановити кредитний ліміт у сумі 1 000грн і зазначила, що базова процентна ставка за кредитним лімітом становить 3% на місяць на залишок заборгованості.

Також ОСОБА_1 у заяві підтвердила, що згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які будуть надані їй у письмовому вигляді.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 липня 2020р.у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка становить 18 246грн 67коп. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 13 262грн 41коп. та за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 4984грн 26коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем всіх істотних умов кредитного договору, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані і в них не визначені конкретні умови договору, а тому суд вважав, що між сторонами не був укладений кредитний договір.

Також суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі відповідачу кредитної картки, відкриття рахунку та надання кредитних коштів, тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, розмір процентів, які повинен сплачувати позичальник за користування кредитом, та порядок повернення кредиту і сплати процентів.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

З наданої позивачем суду першої інстанції заяви від 2 липня 2008 року, яка підписана відповідачем, убачається, що ОСОБА_1 просила відкрити їй рахунок, видати кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», встановити кредитний ліміт 1 000грн та погодилася з розміром процентної ставки 3% на місяць на залишок заборгованості (с.с.27).

Крім того, 2 липня 2008 року ОСОБА_1 була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно якої базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 3% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50грн і повинен бути внесений до 25 числа місяця, наступного за звітним. У довідці також визначені порядок нарахування та розмір пені, штрафів за невиконання зобов`язань (с.с.29).

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та довідку, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, тобто сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем істотних умов договору.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-80 ЦПК України).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного суду у справі № 200/5647/18).

Позивачем суду першої інстанції надана виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 , з якого вбачається, що 2 липня 2008 року банк встановив позичальнику кредитний ліміт у сумі 1 000грн, а з 30 липня 2008 року позичальник почала користуватися кредитними коштами.

Таким чином, надана банком виписка з карткового рахунку позичальника, якій суд повинен був дати оцінку у сукупності з іншими наявними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

З наданої суду банком виписки по рахунку вбачається, що банк видав відповідачу картку, остання користувалася нею та грошовими коштами банку, тому висновок суду про ненадання позивачем доказів отримання відповідачем грошових коштів не відповідає наданим суду доказам.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, який отримала ОСОБА_1 і не повернула, у сумі 13 262грн 41коп.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або

зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа №6-1374цс17).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

До суду першої інстанції позивачем наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року, та копія наказу банку № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку.

Разом з цим, кредитний договір був укладений з ОСОБА_1 2 липня 2008 року, а відтак позивач повинен був надати докази ознайомлення позичальника з новими Умовами та Правила надання банківських послуг.

Враховуючи, що матеріали справи таких документів не містять, колегія суддів вважає, що надані позивачем Умови та Правила не є належними доказами у підтвердження позовних вимог.

З наданих суду доказів не вбачається, що сторони погодили збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом або визначили певну процедуру, яка повинна дотримуватися при збільшенні процентної ставки за користування кредитом, а відтак банк повинен дотримуватися загальних правил, визначених вищезазначеними нормами матеріального права при збільшенні процентної ставки за кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 1 квітня 2015р. банк збільшив процентну ставку до 43,2% річних(3,6% у місяць) і остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінену процентну ставку.

Разом з цим, позивачем не було надано суду доказів виконання вимог закону про

повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки та погодження з нею розміру підвищеної процентної ставки, а відтак позивач не мав правових підстав для нарахування процентів за підвищеними ставками, тому проценти підлягають нарахуванню виходячи з процентної ставки 3% щомісячно, яка була погоджена сторонами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 грудня 2019 року відповідач мала заборгованість за кредитом 13 262грн 41коп, заборгованості за процентами не було.

Отже, за період з 1 січня 2020 року по 14 липня 2020 року заборгованість за процентами складає 2 556грн 74коп. (13262,41х36х196/100/365)

Згідно частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів повернення банку отриманих грошових коштів, сплату процентів у повному обсязі за користування кредитом, не спростовано відповідачем і розрахунок заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог (86,70%) за подання позовної заяви 1 822грн 43коп. та за подання апеляційної скарги 2 733грн 65коп., а всього 4 556грн 08коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 , на

користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором у сумі 15 819грн 15коп. та судовий збір у сумі 4 556грн 08коп., а всього 20375грн 23коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк