ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/66/21 Справа № 203/200/18 Головуючий у першій інстанції: Казак С. Ю. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 31.08.2013 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З грудня 2017 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, ними за спільні кошти було придбано: на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2016 року квартиру АДРЕСА_1 ; на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2015 року земельні ділянки по АДРЕСА_2 ; на підставі договору купівлі-продажу (довідка-рахунок від 29.09.2014 року) автомобіль CHERRY QQ, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1 . Власниками вказаного нерухомого майна та автомобіля була зареєстрована відповідач. Крім того, на підставі укладеного під час шлюбу договору про участь у дольовому будівництві квартири по АДРЕСА_3 , ними було сплачено кошти в сумі 1283850,00 грн., 1/2 частку яких після розірвання договору відповідач йому не повернула. Тому, позивач просила залишити у власності відповідача автомобіль CHERRY QQ, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1 , стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію вартості належної йому 1/2 частини автомобіля в сумі 71400,00 грн.; виділити позивачу у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 250000,00 грн.; 1/2 частину земельних ділянок по АДРЕСА_2 , вартістю 74713,00 грн.; а також поділити спільні грошові кошти в сумі 1283850,00 грн., сплаченої за розірваним договором про дольову участь у будівництві, стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію його 1/2 частки цих грошових коштів в сумі 641925,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року, з урахуванням ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року, частково задоволено позовні вимоги, вирішено в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 250000,00 грн.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 250000,00 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:053:0653 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0200 га, кадастровий номер :02:053:0652, вартістю 74713 грн; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:053:0653 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0200 га, кадастровий номер :02:053:0652, вартістю 74713,00 грн; виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки CHERY QQ, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 75404,20 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки CHERY QQ, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , кошти в сумі 37702,10 грн.; в іншій частині в задоволенні позову відмовити; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2024,15 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині способу поділу спільного майна подружжя - квартири, двох земельних ділянок, автомобіля, - та розподілу судових витрат. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про поділ спільних грошових коштів в сумі 1283850,00 грн., сплачених за розірваним договором про дольову участь у будівництві, стягнення з відповідача на користь позивача компенсації його 1/2 частки цих грошових коштів в сумі 641925,00 грн. - в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013 року, який було розірвано за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.04.2018 року (а.с.175 т.1). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період перебування у зареєстрованому шлюбі та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, сторонами було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2016 року квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 500000,00 грн. (а.с.13-15 т.1); на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2015 року розташовані по АДРЕСА_2 земельні ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:053:0653 та земельну ділянку площею 0,0200 га, кадастровий номер :02:053:0652, загальною вартістю 149426,00 грн. (а.с.11-12 т.1); автомобіль CHERY QQ, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.141).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №02-03 від 21.03.2018 року, ринкова вартість автомобіль CHERY QQ, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на момент оцінки становить 75404,20 грн.

17 травня 2017 року між ОСОБА_4 , ОК «Житлово-будівельний кооператив «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_1 було укладено договір №127/17н уступки пайової участі у будівництві (а.с.196-207 т.1).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 , як покупець, прийняла на себе майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру №2, загальною площею 71,3 кв.м, що є частиною об`єкта будівництва багатоповерхового кооперативного житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Згідно п.4.3 договору на момент його укладення договірна ціна об`єкту нерухомості була визначена в сумі 962550,00 грн.

Додатком №1 до договору було визначено порядок сплати договірної ціни: не пізніше 15.05.2017 року - 394200,00 грн., не пізніше 30.06.2017 року - платіж буде розрахований за формулою згідно п.4.3 договору, сплата станом на дату підписання становить 568350,00 грн.

29 липня 2017 року між ОСОБА_4 , ОК «Житлово-будівельний кооператив «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_1 було укладено угоду про розірвання договору до договору №127/17н, згідно п.1 якого сторони домовились розірвати договір №127/17н від 17.05.2017 року за ініціативою покупця. В п.3 договору сторонами також було погоджено, що загальна сума, що підлягає поверненню складає 374949,00 грн.

Згідно засвідченої копії розписки від 29.07.2017 року наданої ОК «Житлово-будівельний кооператив «ДОБРОБУТ», ОСОБА_1 отримано від кооперативу кошти в сумі 374949,00 грн. згідно угоди про розірвання договору від 29.07.2017 року.

В день укладання договору уступки пайової участі у будівництві від 17.05.2017 року відповідачем також було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , яка нею була придбана 26.04.2013 року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем, а тому в силу положень п.1 ч.1 ст.57 СК України була особистою приватною власністю відповідачки (а.с.107, 108 т.1).

Згідно п.3 договору купівлі-продажу від 17.05.2017 року квартиру було продано за 399997,00 грн.

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України ( ч. 4 ст. 71 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За положеннями ч.ч. 1, 3 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 369 ЦК України).

Згідно ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя; встановивши, що спірне майно було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та під час спільного проживання, що підтверджується письмовими матеріалами справи та визнається сторонами; враховуючи, що не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, придбання її за спільні кошти сторін, - колегія приходить до висновку, що місцевий суд правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Твердження ОСОБА_1 , що необхідно залишити квартиру за тим з батьків, з ким проживають діти, є безпідставними, оскільки в силу вимог частини 3 статті 70 СК України проживання разом з одним з подружжя дітей є підставою для збільшення його частки при поділі майна за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, апеляційним судом було досліджено матеріали справи №175/4644/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, які не свідчать про те, що розмір аліментів, які отримує ОСОБА_1 на утримання доньки (єдиної спільної дитини сторін), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Доказів наявності заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів суду не надано. Отже, підстави для відступлення від рівності часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності - не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив в оскаржуваній частині законне, обгрунтоване та справедливе рішення.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині частині способу поділу спільного майна подружжя - квартири, двох земельних ділянок, автомобіля, та розподілу судових витрат.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про поділ спільних грошових коштів в сумі 1283850,00 грн., сплачених за розірваним договором про дольову участь у будівництві, стягнення з відповідача на користь позивача компенсації його 1/2 частки цих грошових коштів в сумі 641925,00 грн., - не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року - в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова