ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/725/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

секретаря судового засідання Іванюта

за участю:

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Бакальця І. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/17810/20 за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2021 року, постановленого суддею Сташків Н. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

ВСТАНОВИЛА:

20 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом позбавлення відповідачів права користування 3/4 частками житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме: верандою (1-1), площею 7,0 кв.м., коридором (1-2), площею 5,7 кв.м., котельнею (1-3), площею 7,5 кв.м., житловою кімнатою (1-4), площею 17,6 кв.м., коридором (1-5), площею 7,8 кв.м., сходами, літньою кухнею (літера «Б»), тамбуром (літера «С»), хлівом 1 (літера «В»), площею 10,4 кв.м., хлівом 2, площею 13,2 кв.м., підвалом (Пд.В), 1/2 частиною криниці, 3/4 частинами огорожі та виселення відповідачів із вказаних приміщень будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу належить 3/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2019 року проведено поділ зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, виділено ОСОБА_1 3/4 його частини, а ОСОБА_3 - 1/4. Також цим рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язано виконати ремонтно-будівельні роботи з перепланування будинку. Однак, як стверджує позивач, ні вона, ні члени її сім`ї не мають доступу до належної їй частки у вказаному будинку, оскільки ОСОБА_3 та його співмешканка ОСОБА_4 у належні їй приміщення її не пускають, будівельні роботи, які необхідно виконати згідно з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 не виконав. Такими діями відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні належним їй майном. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалено усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні 3/4 частками житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 звільнити веранду (1-1), площею 7,0 кв.м., коридор (1-2), площею 5,7 кв.м., котельню (1-3), площею 7,5 кв.м., житлову кімнату (1-4), площею 17,6 кв.м., коридор (1-5), площею 7,8 кв.м., сходи, літню кухню (літера «Б»), тамбур (літера «С»), хлів 1 (літера «В»), площею 10,4 кв.м., хлів 2, площею 13,2 кв.м., підвал (Пд.В).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у виселенні відповідача ОСОБА_3 із житлових та інших приміщень, які на праві власності належать позивачу ОСОБА_1 і складають 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 врешті рішення суду не оскаржується.

Вважає, що вказане судове рішення ухвалено із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що ні позивач ОСОБА_5 , ні члени її сім`ї, а саме: чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 , не мають доступу до 3/4 часток житлового будинку в АДРЕСА_1 , виділених Тернопільським міськрайсудом Капець Н.І. в натурі, які належать останній на праві власності, оскільки відповідач ОСОБА_3 та його співмешканка ОСОБА_4 їх не допускають у ці приміщення, тому позивач ОСОБА_1 не взмозі виконати рішення суду від 16.10.2019 року по справі №о 607/9304/18, а саме замурувати та оштукатурити дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6, так як змушена із своєю сім`єю проживати у літній кухні за вищевказаною адресою, в якій відсутні газо- та водопостачання. Приміщеннями, які на праві власності належать ОСОБА_1 користується та володіє ОСОБА_3 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_4 , яка у житловому будинку АДРЕСА_2 не зареєстрована.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у виселенні ОСОБА_3 та невірно застосував норми матеріального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бакалець І. Г. просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

Інші сторони по справі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи про свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі ставиться питання про перегляд рішення лише в частині відмови у задоволенні позову щодо виселення відповідача ОСОБА_3 із житлових та інших приміщень, які на праві власності належать позивачу ОСОБА_1 , тому колегія суддів переглядає рішення суду лише у вказаній частині.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №35291934 від 27.08.2012 р., виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, домоволодіння по АДРЕСА_1 на праві власності в розмірі частки 3/4 належить ОСОБА_1 на підставі рішення суду Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.07.2012р. у справі 1915/6892/2012.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2019 року у справі №607/9304/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення майна в натурі із спільної часткової власності житлового будинку задоволено. Ухвалено провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , шляхом виділу в натурі ОСОБА_1 3/4 його частки та ОСОБА_3 - 1/4 його частки. Виділити у власність ОСОБА_1 належну їй 3/4 частину житлового будинку за надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , яка складається із веранди площею 7,0 кв.м. (1-1); коридору площею 5,7 кв.м. (1-2), котельню площею 7,5 кв.м. (1-3), жилу кімнату, площею 17,6 кв.м. (1-4), коридор площею 7,8 кв.м. (1-5), сходи, літню кухню (літера «Б»), тамбур (літера б), хлів 1 площею 10,4 кв.м. (позначена літерою В), хлів -2 площею 13,2 кв.м., підвал (Пд.В), 1/2 частина криниці, 3/4 частин огорожі, разом по будинковолодінню 145 492 грн., що менше від належної їй частки на 278 грн. Виділити у власність ОСОБА_3 належну йому 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , яка складається із жилої кімнати, площею 13,2 кв.м. (1-6), підвал Б (пдБ), вхід в підвал (вх..в пд..), хлів ІІІ площею 6,4 кв.м. (позначений літерою В), вбиральню (позначена літерою Г), 1/2 частини криниці, ј частини огорожі, що більше від належної йому частки на 278 грн. ОСОБА_1 виконати наступні ремонтно-будівельні роботи по переплануванню житлового будинку згідно Додатку №2 до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 22 грудня 2018 року №829/830/18-22: замурувати та оштукатурити дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6. ОСОБА_3 виконати наступні ремонтно-будівельні роботи по переплануванню житлового будинку згідно Додатку №2 до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 22 грудня 2018 року №829/830/18-22: влаштувати дверний проріз у віконному для доступу приміщення 1-6; влаштувати добудову для забезпечення 1/4 частки необхідними приміщеннями та площами згідно ДБН В2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Відповідно до державних будівельних норм «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» ДБН В3.2-2-2009 проект на улаштування добудови слід виконати спеціалізованою проектною організацією, що має відповідну ліцензію, після проведеного повного обстеження конструктивних елементів будівлі, забезпечення відокремленими інженерними мережами, санітарно-гігієнічними вимогами щодо інсоляції, природного освітлення, провітрювання, вентиляції приміщень житлового будинку, тобто необхідного та безпечного рівня комфортності проживання, після чого надати проектні рішення до відділу архітектури, містобудування, розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Тернопільської районної державної адміністрації для затвердження (погодження) проекту щодо реконструкції будинку.

Рішення суду не звернуто до виконання.

З будинкової книги для реєстрації громадян за адресою по АДРЕСА_1 вбачається, що у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ..

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У частині першій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 321, статті 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про виселення відповідача суд першої інстанції вірно виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог, оскільки позивачем не доведено порушення її прав.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права та безпідставно відмовив в позові щодо виселення відповідача ОСОБА_9 колегія суддів не приймає до уваги, як необґрунтовані.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

03 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського РВП ГУНП в Тернопільській області з заявою, датованою 26 березня 2020 року, у якій зазначила, що ОСОБА_3 не виконує рішення суду від 16 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим просила звільнити належні їй приміщення у житловому будинку по АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2019 року у справі №607/9304/18, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення майна в натурі із спільної часткової власності житлового будинку задоволено, не виконано, оскільки не звернуто до виконання. Тобто рішенням суду будинок поділений між співвласниками, однак переобладнання та влаштування окремих входів згідно рішення сторонами не проведені.

Згідно ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що виконавчі листи по даному рішенню не видавались і рішення в добровільному порядку не виконане.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 .

Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивачки відповідачем, щодо права користування й розпорядження майном.

Фактично доводи позивачки стосуються невиконання відповідачем в добровільному порядку рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2019 року у справі №607/9304/18, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення майна в натурі із спільної часткової власності житлового будинку задоволено. Однак самою позивачкою дане рішення не звернуто до виконання в установленому законом порядку та виконавчі листи не видавались.

Таким чином, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо виселення відповідача ОСОБА_3 із та ухвалення в цій частині нового рішення не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 6 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді