ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1462/20

Головуючий у першій інстанції Кочура О. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1071/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на на рішення Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Кочура О.О. ), ухвалене у м. Новгород-Сівеський об 11 годині 23 хвилини,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2014 року у розмірі 67998,73 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом 50429,24 грн; за простроченими відсотками 14117,04 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 3453,45 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 06.02.2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Рішенням Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність в разі безпідставного списання коштів з рахунку несе банківська установа, а не споживач банківських послуг. Судом не встановлено обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію списання коштів з рахунку відповідача за рахунок кредитного ліміту. Навпаки, з досліджених в суді доказів вбачається, що відповідач відразу після того, як виявив несанкціоноване списання з свого рахунку коштів, звернувся до позивача та правоохоронних органів, отже суд вважає, що мало місце саме несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків відповідача, що є підставою для відмови в позові. Суд також погоджується з доводами відповідача про безпідставність нарахування процентів та їх самостійне погашення позивачем за рахунок кредитного ліміту, що призводить до збільшення суми кредиту при тому, що позичальником кошти не використовуються. На підставі ст.625 ЦК України, за відсутності заборгованості відсутні підстави для обчислення заборгованості за відсотками.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у банку існує надійна система захисту рахунків клієнтів банку і без розголошення персовальних даних неможливо отримати доступ до рахунку. Операції щодо карткового рахунку позивача, в тому числі переказу коштів відповідача були здійснені останнім лише після ідентифікації та підтвердження динамічним паролем, тому помилковим є висновок суду про незаконне переведення ( переказ) коштів з його рахунку та не відповідає дійсності. В діях банку відсутня вина, також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для відповідача. Також позивач вважає, помилковим висновок суду про доведеність проведення переказів невстановленими особами виходячи тільки з наявності відкритого кримінального провадження за заявою відповідача. Крім того, не надано належних доказів про своєчасне повідомлення банку щодо незаконного використання картки. Позивач вказує, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який є діючим та дійсним, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд залишити апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відповідач зазначає про те, що позивач в апеляційній скарзі посилається на правові позиції Верховного суду, обставини в яких не є аналогічними даній справі, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Відповідач взагалі не втрачав банківської картки, натомість з його рахунку перераховано 39396 грн на придбання техніки в магазині « COMFY» м. Кривий ріг Дніпропетровської області, причому 24522,07 грн з перерахованої суми перераховано за рахунок кредитного ліміту. При цьому сім-картка відповідача в день проведення зазначеної операції була заблокована, а на наступний день прийшло повідомлення від банку про те, що він скористався послугою «миттєва розстрочка». ОСОБА_1 в той же день звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою та після отримання від банку повідомлення про підключення послуги « миттєва розстрочка» зателефонував у банк та дізнавшись про списання з його рахунку коштів заявив про несанкціоноване списання та з проханням заблокувати картку.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 06.02.2014 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки (а.с. 10) Отримання картки особисто ОСОБА_1 23.10.2017 року підтверджено скріншотами з програмного комплексу з фотофіксацією карток.( а.с. 103-104))

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів, докази, які були надані позивачем на вимогу суду : скріншоти з програмного комплексу на підтвердження отримання кредитної картки ОСОБА_1 та довідку про отримані відповідачем картки.

Крім того, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту 19.04.2018 року ( а.с.11-12)

ОСОБА_1 надавалась у користування кредитна картка « Універсальна»№ НОМЕР_1 строком дії до листопада 2021 року ( а.с. 9,102)

Станом на 26.10.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 67998,73 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом 50429,24 грн; за простроченими відсотками 14117,04 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 3453,45 грн ( а.с.5-7)

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач почав користуватись кредитними коштами 24.04.2018 року знявши готівку в банкоматі м. Новгород-Сівенрський вул. Шевченка 21а в розмірі 530 грн, в подальшому ОСОБА_1 вносив кошти на погашення кредитної заборгованості. 03.03.2019 року банком було проведено службову операцію, зараховано на картковий рахунок відкритий банком на ім`я ОСОБА_2 в розмірі 14900 грн, а в подальшому в магазині електроніки в м. Кривий ріг 04.03.2021 року відбулось списання коштів у розмірі 39396 грн та підключення послуги « Миттєва розстрочка». В подальшому відбувались погашення за послугою « Миттєва розстрочка» та погашення поточного платежу з карток № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . ( а.с.5152)

Згідно з витягом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження за № 0000073 за заявою відповідача від 04.03.2019 року за ст. 190 ч. 1 КК України, з якої вбачається, що 04.03.2019 року невідома особа шахрайським способом отримала доступ до його банківської кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , на яку спочатку перерахувала 14900 грн., а потім розрахувалася сумою 39396 грн. в магазині «COMFY» м. Кривий Ріг, з них 24522,07 грн. за рахунок кредитного ліміту (а.с.а.с.68).

07.03.20019 року відповідачеві вручено пам`ятку потерпілого в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 (а.с.69).

14 січня 2020 року відповідача було допитано в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073, в якості потерпілого, під час допиту відповідач повідомив, що виявив факт несанкціонованого списання коштів з його рахунку через те, що на його телефон прийшла СМС з вимогою про сплату коштів за кредитом «миттєва розстрочка», після чого він відразу зателефонував до банку, з`ясувавши, що мало місце несанкціоноване списання з його рахунку коштів повідомив про це позивача та звернувся з заявою про блокування операцій на його рахунках. Пояснив, що не давав в будь-кому вигляді доступ стороннім особам до свого картрахунку (а.с.70).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України«Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Відповідно до п.8 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до п.9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Статтею 1092 ЦК України визначено, що якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного суду/Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 758/7327/14-ц та від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не було доведено факт того, що своїми діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Встановивши, що відповідачем доведено факт, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню платіжної картки, ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, останній звернувся до правохоронних органів із заявою та до банківської установ, яка заблокувала карту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ « ПриватБанк» про стягнення заборговансоті.

Системний аналіз зазначених матеріалів справи дає підстави для висновку, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту причетності ОСОБА_1 до втрати, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Дані правові висновки узгоджується із судовою практикою, викладеною в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №210/1242/18 (провадження № 61-1556 св 20).

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про відсутність рішення суду по кримінальному провадженню відкритому за заявою відповідача, оскільки останній вжив усіх можливих від нього заходів щодо повідомлення про незаконне знятт з його карткового рахунку коштів в тому числі і банківську установу. Вказане узгоджується і з наданою випискою по картковому рахунку відповідача. (а.с. 51-52).

Наведені посилання в апеляційній скарзі постанови Верховного суду, як такі які підлягають до застосування також не заслуговують на увагу суду, оскільки викладені в постановах обставини не є аналогічними до даних.

З урахуванням викладеного апеляційний суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги поданої АТ КБ «Приватбанк» та залишенню рішення Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2021 року без змін, оскільки воно відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2021 року без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: