Провадження №2/760/3962/21
Справа №760/7619/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у березні 2019 року звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача:

- матеріальні збитки у розмірі 7392 грн, з яких: витрати на правову допомогу 5500 грн, витрати на отриманні відеозапису 692 грн, витрати на проведення оцінки вартості збитку 1200 грн;

- моральну шкоду у розмірі 5000 грн;

- витрати на правову допомогу у розмірі 1042 грн;

- витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20 травня 2018 року у місті Києві по вулиці Велика Кільцева Дорога, 18 на перехресті з вулицею Трублаїні сталася ДТП за участі автомобіля ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Попередньо протокол про адміністративне правопорушення БД № 440933 від 20.05.2018 про порушення ПДР за ст. 124 КУпАП було складено на ОСОБА_1 , не дивлячись на його письмові пояснення.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у справі № 759/8294/18 провадження у справі було закрито через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що для доведення своєї невинуватості йому довелося звернутися за правовою допомогою до адвоката, сплатити його послуги, сплатити за отримання відеозапису з камери спостереження, замовити та сплатити за проведення оцінки вартості збитку, завданого його автомобілю внаслідок ДТП.

Позивач звернувся до відповідача листом від 17.01.2019 з пропозицією добровільного відшкодування завданих майнових збитків. Відповідач отримав лист 29 січня 2019 року, але відповідь не надав.

ОСОБА_1 зазначив, що оскільки питання відшкодування завданих йому збитків у порядку КУпАП не розглядалося, що підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року у справі № 759/13458/18 про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, то він звернувся з позовом у порядку цивільного судочинства.

Позивач вказує, що внаслідок неправдивих пояснень відповідача, наданих працівникам поліції 20.05.2018, він був змушений доводити свою невинуватість, тобто протягом шести місяців зазнавав душевних страждань, перебуваючи в статусі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Виходячи з викладеного, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду.

Ухвалою судді від 04 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Згідно зі зворотнім поштовим повідомленням ухвалу з копією позову, направлені відповідачу, повернуто відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі,а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що 20 травня 2018 року у місті Києві по вулиці Велика Кільцева Дорога, 18 на перехресті з вулицею Трублаїні сталася ДТП за участі автомобіля ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у справі № 759/8294/18 провадження у справі було закрито через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Крім того, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року у справі № 759/13458/18 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

У тексті вказаної постанови Святошинського районного суду міста Києва не вказано про встановлення судом у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не підтверджена жодним судовим рішенням.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Крім того, позивачем не надано суду будь-якого розрахунку збитків, завданих його автомобілю внаслідок ДТП 20 травня 2018 року, так само як і доказів проведення ремонтних робіт.

Витрати на здійснення правової допомоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення та отримання відеозапису за своєю правовою природою не є майновою шкодою.

Таким чином, позивачем не доведено факт завдання йому втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) відповідно до положень ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 вказав, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Верховний Суд підсумував, що такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Позивачем не доведено існування жодного елементу складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що позивач з клопотанням про призначення та проведення авто-технічної та авто-товарознавчої експертизи не звертався.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Тобто, згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення майнової шкоди.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, тому суд також дійшов висновку про відмову в її задоволенні.

Позивач вказав у позовній заяві попередній розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 1042 грн. У додатках до позовної заяви є копія рахунку-фактури за юридичні послуги на суму 542 грн., але позивачем не надано доказів здійснення будь-яких витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 22, 1166, 1187 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.