ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м.Суми

Справа №587/2159/17

Номер провадження 22-ц/816/1122/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 травня 2021 року, постановлене у складі судді Степаненка О.А.у приміщенні Сумського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивує тим, що з 30 серпня 2003 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2011 року.

У період шлюбу нею та відповідачем було придбано земельні ділянки площею 0,0705 га та 0,0591 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 .

На вказаних земельних ділянках, під час шлюбу та за спільні кошти, був побудований двоповерховий житловий будинок.

Посилаючись на вказані обставин, остаточно уточнивши позовні вимоги просить визнати спільно нажитим майном подружжя майно: земельну ділянку площею 0,0705 га, кадастровий номер 020010150, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер 020010149, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; об`єкт незавершеного будівництва двоповерховий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснити поділ майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0705 га, кадастровий номер 020010150, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер 020010149, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності як співзабудовника на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , залишити у власності ОСОБА_2 іншу 1/2 частину зазначеного майна.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Гриценка Бориса Миколайовича звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивує тим, що у період його з відповідачкою шлюбу було придбано земельні ділянки площею 0,0705 га та 0,0591 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 .

Крім того, у період шлюбу також були придбані земельні ділянки площею 0,0895 га та 0,0400 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 .

Вказує, що під час розірвання шлюбу у 2011 році між ними була усна домовленість про те, що майно, яке зареєстроване за ними, залишається за кожним із них особисто.

Зазначає, що про наявність зареєстрованих за позивачем земельних ділянок відповідачці було відомо з моменту укладення договорів купівлі-продажу вказаних земельних ділянок, а з позовом до суду про поділ майна подружжя ОСОБА_1 звернулася після того, як ОСОБА_2 відмовився у 2016 році від участі у приватизації спільного гуртожитку на користь ОСОБА_1 .

Вказує, що будівництво житлового будинку було ним розпочато у 2012 році, тобто після розірвання шлюбу з відповідачкою, що підтверджується повідомленням про початок будівельних робіт від 14 грудня 2012 року та будівельним паспортом від 04 грудня 2012 року, а тому є власністю ОСОБА_2 , а не спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на вказані обставин, просить поділити спільне майно подружжя, залишивши ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,0705 га, кадастровий номер 0200:10:150, та 0,0591 га, кадастровий номер 0200:10:149, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ним та земельні ділянки площею 0,0895 га, кадастровий номер 0200:10:152 та 0,0400 га, кадастровий номер , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 залишити їй.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 12 травня 2021 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив.

Земельну ділянку площею 0,0705 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 020010150, залишив у власності ОСОБА_2 .

Земельну ділянку площею 0,0591 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 020010149, залишив у власності ОСОБА_2 .

Двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 залишив у власності ОСОБА_2 .

Земельну ділянку площею 0,089 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 020010152, залишив у власності ОСОБА_1 .

Земельну ділянку площею 0,0400 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 020010151, залишив у власності ОСОБА_1 .

Стягнув з ОСОБА_1 в дохід держави 14402 грн 16 коп. судового збору.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 860 грн грошової компенсації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині розподілу судових витрат і відмови у первісному позові та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Визнати спільно нажитим майном подружжя земельну ділянку площею 0,0705 га, кадастровий номер 020010150, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер 020010149, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; об`єкт незавершеного будівництва двоповерховий житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку що двоповерховий житловий будинок побудований ОСОБА_2 , а тому не підлягає поділу та є його особистою власністю, при цьому пославшись на будівельний паспорт від 04 грудня 2012 року, повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 14 грудня 2012 року та звіт ТОВ «Консалтинг-Експерт» від 19 квітня 2019 року з незалежної оцінки майна земельних ділянок, оскільки вказані документи були виготовлені після будівництва будинку.

Вказує, що будівництво житлового будинку у період шлюбу підтверджується письмовими доказами, а саме: листом регіональної компанії «Сумигаз» від 06 березня 2018 року, в якому зазначено, що первинний пуск газу до об`єкту по АДРЕСА_1 проведений 31 жовтня 2012 року; листом ПАТ «Сумиобленерго» від 23 березня 2018 року, в якому зазначено, що будинок підключено до електричної мережі у жовтні 2010 року, у зв`язку з чим між товариством та ОСОБА_2 було укладено договір про користування електричною енергією №281285 від 19 жовтня 2010 року. У подальшому, у зв`язку з обладнанням зазначеного будинку електроопалювальними установками та встановлення багато тарифного приладу обліку, між ПАТ «Сумиобленерго» і ОСОБА_2 укладено новий договір про користування електричною енергією від 07 лютого 2011, який діє до цього часу.

Крім того, листом ПАТ «Сумиобленерго» від 07 квітня 2021 року підтверджується споживання відповідачем електричної енергії з січня 2010 року.

Також судом не взято до уваги її пояснення, що вказаний двоповерховий житловий будинок будувався у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, які були накопичені за час перебування сторін у шлюбі та які були спільним майном подружжя нажитим за час шлюбу.

Вказує, що суд помилково стягнув з неї в дохід держави судовий збір у розмірі 14402 грн 16 коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 адвоката Матішенця В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги,представника ОСОБА_2 адвоката Германа І.В., який заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 30 серпня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2011 року (а. с. 10, т. 1).

У період шлюбу сторін було придбано наступне майно:

1.Земельна ділянка площею 0,0591 га, кадастровий номер 0200:10:149, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 (а. с. 11, т. 1).

2.Земельна ділянка площею 0705 га, кадастровий номер 0200:10:150, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 (а. с. 12, т. 1).

3.Земельна ділянка площею 0,0895, кадастровий номер :02:001:0152, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 (а. с. 27-29, т. 1)

4.Земельна ділянка площею 0,0400, кадастровий номер :02:001:0151, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 (а. с. 30-31, т. 1).

04 грудня 2012 року відділом регіонального розвиту, містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації замовнику ОСОБА_2 видано будівельний паспорт № НОМЕР_1 на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 (а. с. 77, т. 1).

Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Сумській області 14 грудня 2012 року зареєстровано повідомлення ОСОБА_2 № СМ 8 про початок виконання будівельних робіт, а саме - нове будівництво житлового будинку з господарськими спорудами площею 200 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 75, т. 1).

Згідно з листом ТОВ «Сумигаз Збут» від 04 квітня 2018 року №Smz01-СК-3621-0418, за архівними даними первинний пуск газу до даного господарства був проведений 31 жовтня 2012 року, договір на отримання послуг з газопостачання укладений 05 грудня 2012 року (а. с. 87, т. 1).

За листопад 2012 року ОСОБА_2 спожив 980 куб.м. природного газу (а. с. 91, т. 1).

Робочий проект на «Газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 », замовником якого є ОСОБА_2 , датований 2012 роком (а. с. 98-110, т. 2).

13 травня 2015 року між Комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради та ОСОБА_2 укладено договір на водопостачання будівельних об`єктів (а. с. 244-245, т. 1).

З 01 січня 2019 року ОСОБА_2 є споживачем електроенергії за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладено шляхом приєднання до публічного договору на умовах діючого договору про користування електричною енергією № 281285 від 07 лютого 2011 року (а. с. 121-126, т. 2).

З грудня 2011 року ОСОБА_2 придбавались будівельні матеріали, що підтверджується копіями накладних, чеків, рахунків (а. с. 246-266, т. 1 та а. с.1-10, т. 2).

Згідно зі звітами ТОВ «Консалтинг-Експерт» від 19 квітня 2019 року з незалежної оцінки майна вартість земельної ділянки загальною площею 0,0591 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , становить 174 976 грн; земельної ділянки загальною площею 0,0705 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , становить 194 669 грн.; земельної ділянки загальною площею 0,0895 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , становить 259 337 грн; земельної ділянки загальною площею 0,0400 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , становить 109 448 грн (а. с. 164-243, т. 1).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи від 22 липня 2019 року, ступінь готовності об`єкту незавершеного будівництва одноповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на дату складання висновку дорівнює 98,25%, його вартість становить 2 436 200 грн (а. с. 140-156, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів того, що житловий будинок по АДРЕСА_1 побудований у період її шлюбу з відповідачем та за спільні кошти подружжя, а тому позовні вимоги щодо поділу об`єкту незавершеного будівництва двоповерхового будинку не підлягають задоволенню.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності того, що житловий будинок по АДРЕСА_1 будувався після розірвання шлюбу позивача з відповідачкою, за його власні кошти, а тому спірний будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності та не підлягає поділу. Крім того у період шлюбу та за спільні кошти подружжя сторонами придбано чотири земельних ділянки, які підлягають поділу. Суд вважав за необхідне виділити ОСОБА_2 земельні ділянки площами 0,0705 га та 0,0591 га, які розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на яких знаходитися спірний будинок, а у власності ОСОБА_1 залишити земельні ділянки площами 0,0895 га та 0,0400 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та різницю вартості спірних земельних ділянок у розмірі 860 грн стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і в ст. 368 ЦК України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 , посилалась на те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був зведений та готовий до експлуатації до розірвання її шлюбу з відповідачем, за спільні кошти подружжя, а тому є спільною сумісною власність і підлягає поділу.

Проте, ОСОБА_5 не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження того, що спірний житловий будинок був збудований зі ступенем готовності 98,25% сторонами у період шлюбу та за їх спільні кошти.

Так, на підтвердження вказаної обставини ОСОБА_1 посилається на те, що електроенергія до спірного будинку була підключена в 2010 році, тобто ще до розірвання шлюбу, що, на її думку, свідчить про те, що в 2010 році, тобто в період шлюбу, будинок був вже зведений та готовий до експлуатації, а відтак, підлягає розподілу між сторонами в рівних частках за правилами розподілу спільного сумісного майна подружжя. Дійсно, згідно листа ПАТ «Сумиобленерго» від 23.03.2018 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 підключено до електричної мережі у жовтні 2010 року, в зв`язку з чим між ПАТ «Сумиобленерго» та споживачем ОСОБА_2 було укладено договір про користування електричною енергією № 281285 від 19.10.2010 року. В подальшому, у зв`язку з обладнанням зазначеного будинку електроопалювальними установками та встановленням багатотарифного приладу обліку, між ПАТ «Сумиобленерго» і ОСОБА_2 було укладено новий договір про користування електричною енергією № 281285 від 07.02.2011, який діє до цього часу (том 1, а.с.85).

Разом з тим, та обставина, що 19 жовтня 2010 року між ПАТ «Сумиобленерго» та споживачем ОСОБА_2 було укладено договір про користування електричною енергією № 281285 не може з достовірністю свідчити про те, що спірний будинок був збудований на момент укладення договору на постачання електроенергії, тобто ще в період шлюбу. Допитані судом першої інстанції в якості свідків працівники АТ «Сумиобленерго» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що електроенергія може бути підведена і до земельної ділянки, на якій взагалі немає ніяких будівель. Та обставина, що документація щодо підключення електроенергії має назву «постачання жилого будинку» не свідчить про те, що на земельній ділянці обов`язково зведений будинок, таке словосполучення використовується для будь-якого підключення електроенергії.

Будь-яких інших належних та достовірних доказів на підтвердження того, що спірний житловий будинок був збудований у період шлюбу, ОСОБА_1 суду не надано. З позовом про поділ будинку вона звернулась через шість років після розірвання шлюбу. В той час як, докази, надані ОСОБА_2 підтверджують здійснення будівництва будинку, починаючи з грудня 2011 року, тобто після розірвання шлюбу між сторонами.

На підставі наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності сторін та не підлягає поділу.

Щодо земельних ділянок, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 , і на які ОСОБА_1 просить визнати за собою право власності на Ѕ їх частину, то суд першої інстанції, вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 здійснив поділ всіх чотирьох земельних ділянок, набутих сторонами під час шлюбу, залишивши у власності сторін ті земельні ділянки, на які за кожним із них зареєстровано право власності. ОСОБА_1 рішення суду в частині вирішення зустрічного позову не оскаржила, тобто фактично погодилась зі здійсненим судом поділом земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 ухвалив рішення про залишення у його власності двоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, право власності на вказаний будинок в установленому законом порядку за ОСОБА_2 не зареєстровано. Крім того такої позовної вимоги в зустрічному позові ОСОБА_2 взагалі не заявив.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду в частині залишення у власності ОСОБА_2 двоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції також припустився помилки при визначенні суми судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення ОСОБА_1 до суду) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн х 5 = 8000 грн). А тому враховуючи вартість майна, яке просила поділити ОСОБА_1 з неї на користь держави підлягає стягненню, з врахуванням сплаченого нею судового збору в сумі 640 грн, судовий збрі в сумі 9208,23 гривні, а не 14402,16 гривень, як помилково визначив суд першої інстанції.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, а сума судового збору стягнута з ОСОБА_3 на користь держави зменшенню до 9208,23 гривень.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 травня 2021 року скасувати в частині залишення у власності ОСОБА_2 двоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 травня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 9208,23 гривень.

В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук