Справа № 219/5507/21
Провадження № 2/219/2315/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Феняк О.Р., за участі секретаря судового засідання Романченко І.О., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої бахмутської державної нотаріальної контори про скасування заборони відчуження,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, адвокат Гуревич Р.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати заборону відчуження (арешт) відносно житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яку було зареєстровано на підставі постанови Артемівського міського народного суду від 19.04.1993 по справі №2-496 року, який було зареєстровано 21.07.2005 року за № 2205937 Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначив, що позивач ОСОБА_1 є власником садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яку він вирішив подарувати, однак, під час звернення до Першої бахмутської нотаріальної контори йому стало відомо, що садиба знаходиться під арештом. Згідно інформації нотаріуса, арешт зареєстрований 21 липня 2005 року за № 2205937 відповідачем, в графі «Підстава обтяження» зазначено: не вказано, 2248, Артемівський міськрайонний суд. Нотаріус у відповіді ОСОБА_1 зазначив, що зняти арешт може тільки Артемівський міський суд, у зв`язку з чим останній подав дану позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, його представником ОСОБА_2 подано до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його та позивача відсутності.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною.

З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року надані роз`яснення, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження у виді арешту, зареєстрований 21.07.2005 за реєстраційним номером 2205937, запис внесено Першою бахмутською державною нотаріальною конторою, підстава для обтяження не вказано, 2248, Артемівський міський суд, об`єктом обтяження є будинок, состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , причина відсутності коду: архівний запис.

Згідно наданого позивачем копії договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 06.11.2003 та відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбав у власність жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, розташований у АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 на зазначений житловий будинок зі спорудами також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.11.2003 № 1988629.

Згідно наданої Першої бахмутської державно нотаріальної контори копії Постанови про накладення арешту, на підставі якої було накладено арешт, 19.04.1993 народний суддя Артемівського міського народного суду Лапін О.О. при розгляді цивільної справи №2-496 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розділ майна та визнання права власності, з метою забезпечення позову виніс постанову якою наклав арешт на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач, відповідно до наданих до суду документів, має право пред`явити позов про зняття арешту накладеного 19.04.1993 народним суддею Артемівського міського народного суду Лапіним О.О. при розгляді цивільної справи №2-496 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Статтею 74 цього ж Закону встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що потреба у збереженні арешту, накладеного на належну позивачу квартиру, відпала, а на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушуються майнові права позивача, що полягають у неможливості розпорядитись належним майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування заборони відчуження (арешту) майна, з огляду на що суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Першої бахмутської державної нотаріальної контори про скасування арешту - задовольнити частково.

Зняти арешт, накладений постановою від 19.04.1993 народного судді Артемівського міського народного суду Лапіна О.О. при розгляді цивільної справи №2-496 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розділ майна та визнання права власності.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Р. Феняк

22.09.2021