Номер провадження: 22-з/813/201/21
Номер справи місцевого суду: 509/62/20
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 509/62/20

Номер апеляційного провадження: 22-з/815/201/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України порядку заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на її користь: 1) матеріальну шкоду в розмірі 145 138,30 грн.; 2) моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.. Позивачка також просить стягнути вартість експертизи у розмірі 5 652 грн. та судовий збір.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка звернулася з позовними вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на норми цивільного законодавства, які регулюють питання захисту власності. ОСОБА_1 , будучи належним користувачем та близькою родичкою власника автомобіля, не є тією особою, яка має право вимагати відшкодування шкоди, тобто ОСОБА_1 не є належним позивачем (а. с. 182 - 183).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення про захист права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право). Такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну (а. с. 186 - 190).

Постановою Одеського апеляційного суду від 31.05.2021 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2020 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 145 138 грн. 30 коп..

Стягнуто з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 00 коп..

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі - 7808 грн. 63 коп..

У червні 2021 року безпосередньо до Одеського апеляційного суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 , просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо стягнення вартості правничої допомоги у розмірі 11000 гривень за договором про надання правничої допомоги від 05.12.2021 року розподілу судових витрат.

До суду першої інстанції було направлено запит про направлення справи до апеляційного суду.

У червні 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшла справа.

З 29.06.2020 року по 30.07.2020 року суддя Заїкін А.П. знаходився у відпустці, згідно наказу № 77-в від 14.06.2021 року.

З 05.08.2021 року суддя Князюк О.В. знаходився на лікарняному.

За правилами, передбаченими ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється в тому ж самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час ти місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із клопотанням про ухвалення додаткового судового рішення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду клопотання про ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_1 в заяві просить стягнути з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 11 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свою заяву тим, що апеляційною інстанцією при ухвалені постанови не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме - витрат на правову допомогу.

Перевіривши матеріали справи, клопотання про ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог, розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частин третьої, четвертої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, у розрахунку зазначені витрати, пов`язані із отриманням правничої допомоги (а. с. 6, 133, 161).

01.05.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Середою Андрієм Володимировичем укладений договір про надання правничої допомоги № 733, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги щодо представництва та захисту інтересів останнього у суді. Однак, в матеріалах справи відсутній вказаний договір, а наявна тільки виписка із договору про надання правничої допомоги № 733.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 у ході розгляду справи у суді першої інстанції не надавались докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме - в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про ухвалення додаткової постанови у справі, надає як доказ договір про надання правничої допомоги від 05.12.2019 року.

Відповідно до пункту 4 вказаного договору передбачено, що клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 11 000 гривень в день складання договору.

Також ОСОБА_1 надає акт виконаних робіт від 02.11.2020 року та квитанцію про сплату за надання послуг за договором про надання правничої допомоги від 02.11.2020 року.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, наданіОСОБА_1 на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу докази в апеляційному суді не можуть бути прийняті, оскільки вони надані зі спливом строків, передбачених чинним законодавством.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі №638/7748/18.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 5 ст. 270 ЦПК України про відмову ухвалити додаткове рішення суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 270, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова