ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1579/20Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/667/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 - адвоката Прислопського В.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року (ухвалене суддею Зушман Г.І., повний текст якого складено 07.04.2021 року) у цивільній справі № 608/1579/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачки - приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Усик Г.Я., про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом. В обгрунтування позову посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна він передав відповідачці у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . До моменту укладення договору сторони домовилися про повний розрахунок в сумі 2637040 грн. після фактичного вчинення правочину. За попередньою домовленістю та повною довірою до відповідачки позивач вказав у договорі купівлі - продажу №1142 від 12 жовтня 2018 року, що кошти отримав повністю і претензій немає. Однак, відповідачка не провела повного розрахунку за договором та допустила істотне порушення умов договору.

Зазначив, що згідно Постанови Національного Банку України від 29 грудня 2017 року № 148 фізичні особи мають право здійснювати розрахунки між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 грн включно. Платежі на суму, яка перевищує 50 000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит окремий поточний рахунок у національній валюті). Отже, між ним та відповідачкою було погоджено ціну договору та визначено спосіб її перерахування продавцю, що фактично підтверджується оспорюваним договором. Відповідачка в силу незрозумілих обставин не провела такого розрахунку. Сторони в договорі зазначили, що розрахунок проведено до підписання договору, однак відповідачка, порушуючи умови, жодним чином не провела розрахунку ні у безготівковій ні в готівковій формі, як до укладання договору так і після його укладання.

На підставі наведеного просив розірвати договір купівлі - продажу житлового будинку від 12 жовтня 2018 року.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що сторони договору домовились, що розрахунок буде проведено після фактичного вчинення правочину, оскільки сторони перебували у дружніх відносинах понад 10 років. Перебуваючи у довірливих стосунках сторони погодили проведення розрахунку на протязі трьох місяців. Однак вказані обставини не були взяті судом першої інстанції до уваги.

Зазначає, що відповідач мала довести факт передання коштів позивачу за договором купівлі-продажу. Жодних коштів у безготівковій формі на його рахунки не надходило, як не передавалися кошти і у готівковій формі.

Звертає увагу, що відповідач у переддень укладення договору перебувала за межами України, а тому не могла передати кошти для оплати договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив. Вказав, що укладаючи спірний договір сторони досягли згоди щодо всіх його умов. Договір купівлі-продажу не містить додаткових умов розрахунків між сторонами, а підписання договору сторонами свідчить про проведення розрахунку між ними у повному обсязі. Позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов договору, а в подальшому не визнавав його недійсним в судовому порядку з підстав його фіктивності, удаваності або інших встановлених законом підстав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Прислопський В.Я. апеляційну скаргу заперечив на підставі доводів відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач і його представник, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_3 (представником покупця), яка на підставі довіреності, діяла від імені та в інтересах ОСОБА_1 , укладено договір купівлі - продажу, згідно якого продавець ОСОБА_2 передав у власність (продав), а, ОСОБА_3 на ім`я покупця ОСОБА_1 прийняла і оплатила на нижчевикладених умовах (купила) належний продавцю на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 . На земельній ділянці, площею 0,0471 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :01:019:0027, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташований житловий будинок, А, загальною площею 329,0 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м.

За домовленістю сторін продаж цей вчинено за суму 2637040 грн. 00 коп. (два мільйони шістсот тридцять сім тисяч сорок гривень 00 копійок), яку отримано продавцем від покупця до підписання цього договору повністю, що є попередньою оплатою відповідно до ст.693 Цивільного кодексу України, і яку сторони вважають справедливою, і її розмір не пов`язаний зі збігом важких для них обставин. Сторони гарантують, що розрахунок між ними проведений з дотриманням вимог ст. 693 Цивільного кодексу України та п.п.1,7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від «29» грудня 2017 року за № 148 (пункт 3 Договору).

Згідно пункту 4 спірного договору підписання цього договору свідчить про те, що розрахунок за продане майно здійснений повністю та про відсутність претензій по оплаті з боку продавця до покупця.

Сторони ствердили, що даний договір вчинений не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, не є удаваним правочином і спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлені (пункт 6 Договору).

Сторони також ствердили, що не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору (п.10 Договору).

ОСОБА_3 від імені покупця ОСОБА_1 ствердила, що покупець у шлюбі не перебуває, і що гроші, за які вона купила майно, яке є предметом цього правочину, є у її особистій приватній власності, та не є у спільній власності, про що повідомлено нею в окремій заяві, поданій нотаріусу до укладення цього договору, зміст якої доведено нотаріусом до відома продавця (п.12 Договору).

Право власності на майно, що є предметом цього договору, виникає у покупця відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з дня такої реєстрації (п.16 Договору).

Згідно п.21 спірного договору нотаріусом перевірено факт сплати продавцем податку, згідно ст.172 Податкового кодексу України, та військового збору згідно п.16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України.

Приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я., на виконання ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2021 року про витребування доказів, зокрема на підтвердження сплати податку згідно ст.172 Податкового кодексу України та військового збору за договором купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 12 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрованого у реєстрі №1142, надано копії квитанцій в рамках даного договору купівлі- продажу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів на спростування факту повного готівкового розрахунку з ним за спірним договором купівлі-продажу. Крім того, суд вважав, що порушення сторонами договору вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні не може бути підставою для розірвання спірного договору, оскільки позивачем не доведено, що порушені його права.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК Україна ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України).

В силу вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно вимог ч.ч. 3 цієї ж статті у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1087 ЦК України граничні суми розрахунків у готівковій формі для фізичних, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Згідно вимог п.п. 1 п. 7 р. ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року №148, яким встановлено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 гривень включно. Платежі на суму, що перевищує 50 000 гривень, проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством України порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про нотаріат" при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи).

За ст. 44 Закону України "Про нотаріат" під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Закон України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, не містять положень, які б зобов`язували нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи на підтвердження безготівковості розрахунку та будь-яких доказів про те, що між сторонами проведено розрахунки.

Враховуючи зміст договору щодо проведення між сторонами повного розрахунку та встановивши відсутність законодавчо визначених норм, які передбачають необхідність подання сторонами договору на підтвердження проведення оплати довідки про внесення коштів на рахунок продавця чи іншого розрахункового документа для нотаріального посвідчення такого договору, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення вказаного позову.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо безпідставності висновків суду в частині проведення між сторонами договору розрахунків за квартиру з урахуванням вимог ст. 1087 ЦК України та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року №148 з посиланням на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження вищевказаних обставин, колегія суддів оцінює критично виходячи з наступного.

Згідно пункту 4 спірного договору підписання цього договору свідчить про те, що розрахунок за продане майно здійснений повністю та про відсутність претензій по оплаті з боку продавця до покупця.

Таким чином підписання цього договору сторонами свідчить про те, що розрахунок за продане майно здійснений повністю та про відсутність претензій по оплаті з боку продавця до покупця.

Крім того, як слідує з матеріалів справи позивачем сплачено податки згідно ст.172 Податкового кодексу України та військовий збір за договором купівлі продажу житлового будинку, що свідчить проте, що на момент сплати податків позивачем визнавався факт укладення договору купівлі-продажу та факт отримання коштів за ним.

Саме по собі порушення сторонами договору вимог вищенаведеного Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні не може бути підставою для розірвання спірного договору, оскільки позивачем не доведено, що порушені його права.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебуваючи у довірливих стосунках сторони погодили проведення розрахунку на протязі трьох місяців, однак вказані обставини не були взяті судом першої інстанції до уваги, колегією суддів оцінюються критично.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу статті 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України встановлює, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно п.19 договору сторони ствердили, що зміст договору та зміст зазначених в п.18 норм чинного законодавства їм зрозумілий, питань, які залишилися б нез`ясованими і незрозумілими для них, немає.

Своїми підписами під текстом цього договору купівлі-продажу сторони ствердили той факт, що зміст документа та його правові наслідки їм зрозумілі, а правочин повністю відповідає їх волевиявленню (пункт 22 договору).

Аналізуючи умови договору, можна зробити висновок, що продаж будинку було проведено за домовленістю сторін, кошти були одержані Продавцем від Покупця до підписання цього Договору, сторони визнали дану вартість взаємовигідною, реальною і підтвердили факт повного розрахунку за проданий будинок.

Позивачем не надано доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у частині ненадання судом належної правової оцінки доводам позивача щодо покладення законом саме на відповідача обов`язку доведення факту здійснення оплати за квартиру, оскільки самої лише претензії з боку позивача недостатньо для доведення того, що відповідачка не провела повного розрахунку за спірним договором та допустила істотне порушення умов договору, зокрема зміст претензії повністю суперечить змісту укладеного між сторонами договору.

Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка на передодні укладення договору перебувала за межами України, а тому не могла передати кошти для оплати договору, оскільки фінансовий рух коштів від відповідачки до її представника, який уклав спірний договір не є предметом доказування в даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін в сукупності з наявними у матеріалах справи доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, їх не спростовують, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК Україні судові витрати слід покласти на сторони в межах понесених ними витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.