справа № 631/794/21
провадження № 2-н/631/259/21
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

16 серпня 2021 року селище міського типа Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Овчаренко Ігор Андрійович, про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» заборгованості по орендній платі за договором оренди землі, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2021 року за вхідним № 4533/21-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_1 , в якій представник заявника просить суд видати судовий наказ про стягнення з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати орендної плати за договором оренди землі б/н від 16 грудня 2013 року в розмірі 14939 гривень 34 копійки, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу за 2019 2020 роки в розмірі 201 гривня 69 копійок, три процента річних від простроченої суми боргу за 2019 2020 роки в розмірі 672 гривні 28 копійок та судові витрати.

Вирішуючи питання відносно можливості видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» на користь ОСОБА_1 заборгованості із виплати орендної плати за договором оренди землі б/н від 16 грудня 2013 року в розмірі 14939 гривень 34 копійки, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу за 2019 2020 роки в розмірі 201 гривня 69 копійок, три процента річних від простроченої суми боргу за 2019 2020 роки в розмірі 672 гривні 28 копійок та судових витрат по справі, суддя виходить з наступного.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Отже, наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ.

В силу своєї специфіки наказне провадження передбачає спрощене, швидке вирішення питання, із яким звернувся до суду заявник, що, втім, врівноважується вимогами до форми і порядку такого звернення. Саме дотримання формалізованої процедури звернення особи з заявою про видачу судового наказу уможливлює вирішення в наказному провадженні відповідної заяви по суті. Специфіка наказного провадження в межах цивільного процесуального закону, який, власне, передбачає сукупність обов`язкових формалізованих процедур, що забезпечують законний розгляд цивільних справ, відображена у Розділі ІІ Цивільного процесуального кодексу України.

З матеріалів справи суддею встановлено, що підставою для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» заборгованості по орендній платі за договором оренди землі, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу та трьох відсотків річних є договір оренди землі від 16 грудня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_1 з одного боку та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛАН» в особі директора Підрядчикова А. Я, з другого боку. Предметом даного договору у відповідності до пункту 1 була земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться поза межами населених пунктів, на території Нововодолазького району Харківської області і належить орендодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, номер 2-265 від 26 квітня 2013 року, Державного акту І-ХР № 066234 від 25 грудня 2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету від 03 жовтня 2002 року.

У пункті 8 наведеного договору сторони дійшли згоди, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній або відробітковій формі та розмірі 3,5 % від нормативної грошової вартості оцінки земельної ділянки, що становить 5046 гривень 66 копійок в рік на момент укладання договору оренди.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів частини 1 статті 626 Цивільного процесуального кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Грошовим зобов`язанням за договором слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням за договором є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, що визначено у договорі.

З вищевикладеного вбачається, що наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості за договором, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за договором, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 651 Цивільного процесуального кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (частини 2 та 3 статті 653 Цивільного кодексу України).

Із наданих заявником доказів встановлено, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 631/301/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» про розірвання договору оренди землі задоволені, розірвано договір оренди землі без номеру, укладений 16 грудня 2013 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛАН» та стягнуто судові витрати у справі. Дане рішення набрало законної сили 17 червня 2021 року.

Таким чином, станом на час подання ОСОБА_1 заяви про стягнення з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» заборгованості по орендній платі за договором оренди землі від 16 грудня 2013 року, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу та трьох відсотків річних, договір оренди землі від 16 грудня 2013 року є розірваним у судовому порядку за ініціативою заявника, а договірні правовідносини між сторонами є припиненими з вищевказаних підстав.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що приписами частини 3 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо видачі судового наказу не розглядає спір по суті, не встановлює жодної обставини, а лише на підставі безспірної вимоги стягує або відмовляє у стягненні грошової суми.

Аналізуючи приписи пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року суддя приходить до висновку, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за наявності відповідних договорів, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також чинність таких цивільно-правових угод.

Як було вказано вище, станом на час подання ОСОБА_1 заяви про стягнення з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» заборгованості по орендній платі за договором оренди землі, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу та трьох відсотків річних, договір оренди землі без номеру від 16 грудня 2013 року є розірваним у судовому порядку за ініціативою заявника, а договірні правовідносини між сторонами є припиненими з підстав судового оскарження та прийняття рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року у справі № 631/301/18.

Вказане свідчить, що судовий наказ не може бути видано, оскільки заявлено вимогу до юридичної особи про стягнення заборгованості за договором оренди землі від 16 грудня 2013 року, який є розірваним, що суперечить пункту 7 частини 1 статті 161 Цивільного процесуального кодексу України.

У пункті 3 частини 1 статі 165 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Крім того, суд зауважує, що приписами частини 3 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Із змісту наведеної норми слідує, що суть наказаного провадження полягає в тому, що вимоги заявника мають бути безспірними, обґрунтованими, а також відповідати певним положенням норм матеріального права.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи.

Так, 13 серпня 2021 року на адресу суду надійшла заява від уповноваженого представника ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» адвоката Крецул Л. М., що була зареєстрована за вхідним № 4574/21-вх від 14 квітня 2021 року, відповідної до якої представник боржника повідомляє про відсутність підстав для видачі судового наказу за вимогою про стягнення з підприємства заборгованості із виплати орендної плати за договором оренди землі від 16 грудня 2013 року за 2019 2020 роки, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу та трьох відсотків річних, посилаючись на відсутність заборгованості перед заявником.

Так, згідно надісланих на адресу суду представником ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» заяви та доданих до неї копій документів вбачається, що на адресу підприємства надійшла копія позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із виплати орендної плати за договором оренди землі від 13 грудня 2013 року у розмірі 14939 гривень 34 копійки, суми індексу інфляції від простроченої суми боргу у розмірі 201 гривня 69 копійок, три процента річних у розмірі 448 гривень 18 копійок. Як вказав представник ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН», з офіційного сайту Судової влади України боржник дізнався про те, що вказана позовна заява до Нововодолазького районного суду Харківської області не надходила, проте на розгляд до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН».

ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЛАН» заперечує щодо задоволення заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по виплаті орендної плати посилаючись на наявність в даному випадку спору про право, який повинен вирішуватись в позовному порядку. Представник підприємства вказала, що згідно договору оренди землі, укладеного 16 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛАН», орендодавець надала ПРИВАТНУ ПІДПРИЄМСТВУ «ЛАН» в оренду земельну ділянку, загальною площею 6,0204 га, рілля для товарного господарського виробництва, кадастровий номер :002:0402, яка розташована на території Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Відповідно до укладеного договору оренди землі ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЛАН» повинно було сплачувати ОСОБА_1 кожного року 5046 гривень 66 копійок, проте фактично підприємство сплачувало орендну плату у більшому розмірі, у тому числі за 2019 та 2020 роки, а отже станом на 2021 рік мається переплата у розмірі 43620 гривень 04 копійки, на підтвердження чого надано копію відомості про нарахування та виплату орендної плати за 2014 2020 роки з особистими короткими підписами ОСОБА_1 .

Крім того, із наданих до заяви про видачу судового наказу доказів, а саме опису вкладення у цінний лист 307 вбачається, що заявником на адресу ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» дійсно 03 серпня 2021 року було направлено позовну заяву про стягнення заборгованості із виплати орендної плати за договором оренди землі.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір про право на предмет вимоги про стягнення суми невиплаченої орендної плати.

Як вже зазначалося вище, відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги (частини 1 та 2 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до приписів пункту 7 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, серед іншого, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; до заяви додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (пункти 4, 5 частини 2, пункти 3, 4 частини 3 статті 163 Цивільного процесуального кодексу України).

Разом із тим, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана із порушеннями вимог статті 163 Цивільного процесуального кодексу України; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (пункти 1, 3 та 8 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, судовий наказ може бути виданий на стягнення заборгованості за договором, за відсутності спору щодо виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, підстав для пред`явлення відповідної вимоги та стягуваних сум (спору про право цивільне). При цьому, якщо з поданої заяви і доданих документів вбачається спір про право, не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (відсутня відповідна підстава для пред`явлення вимоги), існує заперечення боржника проти вимог стягувача, видача судового наказу не допускається. Зазначене не виключає можливості вирішення спору про право в порядку відповідного позовного провадження.

Таким чином, наказне провадження не є можливим, якщо заяву про видачу судового наказу подано з порушенням вимог цивільного процесуального закону щодо її форми та/або якщо з поданої заяви і доданих документів вбачається спір про право та/або не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (відсутня відповідна підстава для пред`явлення вимоги).

Аналогічні роз`яснення містяться й у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року відповідно до якого наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

В даному випадку із поданої заяви про видачу судового наказу і доданих боржником документів вбачається спір, що за правилами пункту 3 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для відмови у видачі судового наказу, відповідно заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження, а тому суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 167 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктам 9 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», статтями 2, 3, 4, 13, частиною 3 статті 19, статтями 58, 64, статтею 81, частиною 1 статті 83, статтею 95, частинами 1 та 2 статті 160, статтями 163, 165, 167, 171, 259, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЛАН» заборгованості по орендній платі за договором оренди землі від 16 грудня 2013 року, суми індексів інфляції від простроченої суми боргу та трьох відсотків річних відмовити.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 6 частини 1 статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Роз`яснити, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині 1 статті 161 Цивільного процесуального кодексу України в спрощеному позовному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до пункту 15.5 Розділу ХШ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України) протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська