КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

30 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року (суддя Волошин В.О.) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Павлюк Назар Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає визнанню,

встановив:

ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.

На вказану ухвалу суду 18 червня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

23 червня 2021 року матеріали справи витребувані з Шевченківського районного суду міста Києва.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 12 липня 2021 року.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху з визначенням строку для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для поновлення строку та надання документів про оплату судового збору.

Копія ухвали судді від 13 липня 2021 року отримана позивачем 16 липня 2021р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.187).

26 липня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію ухвали суду він не отримував, а з її змістом ознайомився після оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 7 червня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення.

Згідно ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути

також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у

частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, ухвала постановлена судом у відсутність учасників справи, її копія була направлена на адресу позивача 1 червня 2021 року (с.с.171), однак відомості про її отримання матеріали справи не містять.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала суду оприлюднена 7 червня 2021р., тому колегія суддів вважає за можливе поновити позивачу строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Крім того, 26 липня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про повторне надання документу та обґрунтування права скаржника щодо звільнення його від сплати судового збору, в якій він посилається на те, що має статус громадянина, віднесеного до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому звільнений від сплати судового збору.

Також позивач стверджує, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не виокремлює поняття «постраждалих» та «потерпілих» як окрему категорію громадян з різними пільгами, вказані поняття семантично нічим не відрізняються, а тому, на думку позивача, «потерпілі» мають статус «постраждалих».

Колегія суддів, вивчивши доводи заяви ОСОБА_1 , вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику у зв`язку із не оплатою ним судового збору.

У підтвердження звільнення від сплати судового збору, позивачем надана копія посвідчення громадянина евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2).

Як вже було зазначено в ухвалі від 13 липня 2021 року, згідно пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Визначення осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, надано у статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до яких, зокрема, віднесені евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення (пункт1).

У статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надано визначення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, до яких законодавець відніс: 1) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілих від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадян, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Вказаний перелік осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є вичерпним, та не містить у своєму переліку категорії осіб, які евакуйовані із зони відчуження.

За таких обставин, посилання позивача на те, що посвідчення, видане йому 20 липня 1995 року, наділяє його статусом особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у даному випадку є помилковим, так як ОСОБА_1 , відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є особою, яка належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивач не звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено й в статті 129 Конституції України.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита необхідна для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Отже, вимога про оплату судового збору не є перепоною для звернення до суду та не порушує гарантованого права сторони на судовий захист, а направлена на відшкодування витрат, які несе держава, для забезпечення здійснення правосуддя.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин, встановлення діючим законодавством права на апеляційний перегляд справи, не може бути підставою для невиконання особою, яка бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, норм законодавства, які визначають дотримання певних умов для здійснення такого права, зокрема, сплату судового збору, що передбачено Законом України «Про судовий збір».

Отже, вимога сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги не суперечить судовій практиці Європейського суду з прав людини і не може вважатися перешкодою у доступі до правосуддя.

Позивачем не заявлено про звільнення від сплати судового збору з інших підстав, доказів свого матеріального стану позивач також не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356ЦПК України, так як не оплачена судовим збором, у наданий строк недоліки апеляційної скарги не усунені, вона підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись статтями 185, 354, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали

Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Павлюк Назар Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає визнанню, вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк