Провадження № 2/686/1807/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Кшановській Є.З., за участю позивача та представника

ОСОБА_1 , представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання недійсним свідоцтв про право власності на нерухоме майно, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Позовна заява мотивована тим, що батько позивача ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач по справі ОСОБА_5 є між собою братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку площею 3000 кв. м., що знаходилась на АДРЕСА_1 .

Оформивши у 2003 році цю земельну ділянку у спадщину, 11 січня 2005 року вони отримали два державні акти на право власності на земельні ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1 (серія ХМ номери 076894 та 076895). Було видано саме два державних акти на право власності на земельні ділянки, оскільки з метою дотримання вимог закону щодо розмірів та цільового призначення земельних ділянок формально земля була поділена на дві частини: площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); і площею 2000 кв. м. для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, формально утворились дві земельні ділянки з вищевказаними площами та цільовими призначеннями, які перебували у спільній сумісній власності позивача та відповідача (державний акт на кожну земельну ділянку був виданий один на двох із зазначенням двох власників).

Після отримання означених державних актів на право власності на земельні ділянки, які весь час знаходились у ОСОБА_5 , позивач до кінця грудня 2014 року вважала, що ці земельні ділянки перебувають у їх з ОСОБА_5 спільній сумісній власності. Жодних дій щодо зміни форми власності на земельні ділянки позивач не вчиняла.

Проте, наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_5 через свого чоловіка ОСОБА_2 передала позивачу копії шести свідоцтв про право власності на нерухоме майно з кадастровими планами земельних ділянок. При цьому ОСОБА_2 повідомив, що земельні ділянки поділені так, як зазначено у кадастрових планах.

Із копій цих свідоцтв позивач дізналася про те, що земельні ділянки площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); і площею 2000 кв. м. для ведення особистого селянського господарства перебувають у їхній з ОСОБА_5 власності, однак не у спільній сумісній, а в спільній частковій, що посвідчується відповідними правовстановлюючими документами, а саме свідоцтвами про право власності на нерухоме майно.

Жодного з перелічених свідоцтв позивач не отримував, а з метою поділу земельних ділянок на дві частини нікуди й ніколи не звертався.

Означений факт, а також те, що про оспорювані свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачка дізналася в кінці грудня 2014 року за вищевказаних обставин, можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

У зв`язку з наявністю копій оспорюваних свідоцтв та з метою переконатися, що ці документи дійсно існують, позивач в лютому 2015 року вирішив звернутися до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області із заявами про видачу вищеперелічених свідоцтв. Однак їх оригінали їй так і не були надані, натомість 12 лютого 2015 року вона отримала дублікати свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Станом на січень 2014 року для того, щоб зареєструвати право власності на декілька земельних ділянок, утворених шляхом поділу однієї земельної ділянки (виділу часток з однієї земельної ділянки), та отримати свідоцтва про право власності на ці новоутворені земельні ділянки, необхідно було провести поділ земельних ділянок, що перебували у нашій з ОСОБА_5 спільній сумісній власності, шляхом укладення відповідного договору, посвідченого нотаріально, або в судовому порядку. Те ж саме стосується і виділу часток із земельних ділянок. І лише на підставі такого договору (або відповідного рішення суду) можливо було проводити дії, спрямовані на реєстрацію права власності на новоутворені земельні ділянки.

Позивач не мав наміру і не вчиняв жодних добровільних дій щодо виділу чи поділу земельних ділянок, отриманих ними внаслідок прийняття спадщини. Земельні ділянки, які перебували у їхній з ОСОБА_5 спільній сумісній власності, не ділилися і в судовому порядку.

10 березня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. При розгляді цієї цивільної справи він дізнався, що від його імені були підроблені підписи на заявах, адресованих фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 про виготовлення технічної документації щодо поділу земельних ділянок, а також на договорі на представництво його інтересів цією особою при виготовленні технічної документації на земельні ділянки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року встановлено, що заяву від 12 вересня 2013 року, адресовану ФОП ОСОБА_9 , про виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 2000 кв. м. для ведення особистого селянського господарства, дійсно підписував не ОСОБА_6 .

Оскільки аналогічна заява подавалась стосовно земельної ділянки 1000 кв. м. цього ж дня, то є очевидним, що й цю заяву позивач не підписував.

Наведені обставини підтверджують факт відсутності з боку позивача будь-якого волевиявлення, спрямованого на поділ земельних ділянок (виділ часток з них), про які йдеться вище.

Більше того, жодних дій щодо виготовлення технічної документації на новоутворені земельні ділянки ОСОБА_6 не вчиняв, нікого на вчинення означених дій не уповноважував. Ніяких договорів щодо виділу/поділу земельних ділянок між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не укладалось.

Підставою ж даного позову в частині визнання свідоцтв недійсними є відсутність волевиявлення позивача щодо поділу земельних ділянок та зміни форми власності на них, невідповідність такого поділу вимогам закону, а також порушення прав позивача, як власника земельних ділянок внаслідок поділу так, як з конфігурацією новоутворених земельних ділянок ОСОБА_6 , не згідний.

Окремо позивач зауважує, що порушення його прав на землю внаслідок утворення нових земельних ділянок полягає зокрема у тому, що при такій конфігурації цих ділянок він позбавлений можливості нормально обслуговувати належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 та розташований на даний час на новоутвореній земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0559. Це пов`язано з тим, що зовнішня задня стіна будинку знаходиться на межі з новоутвореною земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0558, а ширина цієї земельної ділянки саме за задньою стіною будинку становить 1 метр, що видно з відповідного кадастрового плану. При цьому на даний час у провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 686/21035/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про виділ їй частки в натурі саме земельної ділянки за кадастровим номером :02:006:0558.

Більше того позивач зазначає, що належність йому з ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності земельних ділянок з кадастровими номерами :02:006:0560 та :02:006:0561 в теперішній конфігурації у разі їх поділу/виділу в натурі, з урахуванням існуючих між ними взаємовідносин, унеможливлює будь-яке добросусідство між ними в подальшому, так як при такій конфігурації цих земель неможливе утворення двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які будуть суцільними і мати площу по 1000 кв. м. для кожного з них.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року у справі № 686/532/17 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задоволений. Визнано недійсними усі вищезазначені свідоцтва про право власності на нерухоме майно та дублікати свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Крім того, визнано незаконними та скасовано всі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які також зазначені вище.

Також означеним судовим рішенням встановлені факти, що в силу приписів частин 4 та 5 статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення, а саме:

- ОСОБА_6 за життя не звертався із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на новоутворені земельні ділянки (підтверджено судовими почеркознавчими експертизами, на які є посилання в рішенні суду у справі № 686/532/17);

- порушення прав позивача, полягає у відсутності волевиявлення щодо поділу земельних ділянок та зміни форми власності на них, тобто порушення прав позивача, як власника земельних ділянок унаслідок поділу через конфігурацію новоутворених земельних ділянок.

Разом з тим в ході розгляду вище зазначеної справи, після витребування судом всіх реєстраційних справ на чотири новоутворені земельні ділянки позивачем було виявлено наявність ще двох свідоцтв про право власності на новоутворені земельні ділянки, а саме:

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17091313 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0559, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10486960 від 30.01.2014 року); номер запису про право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4497187;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17163765 від 31.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0561, площею 0,1 га, для ведення особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10529224 від 31.01.2014 року); номер запису про право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4516356.

Батько позивача ОСОБА_6 , звертаючись до суду з позовом (справа № 686/532/17), не погоджувався з тим, що поділ земельних ділянок був проведений без його згоди, внаслідок чого утворились нові земельні ділянки в конфігурації, без його згоди.

На даний час позивач є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 , що підтверджується, даними свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2017 року № 1-841; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 листопада 2017 року № 1-843; довідкою від 16 вересня 2017 року, виданою державним нотаріусом Федорук С. М.).

Водночас позивач не взмозі оформити своє право на земельні ділянки, які належали на праві спільної сумісної власності її батькові та відповідачці ОСОБА_5 на підставі державних актів про право власності на земельні ділянки від 11 січня 2005 року серії ХМ номер 076894 та серії ХМ номер 076895, оскільки для цього необхідне зокрема, визнання недійсними всіх восьми свідоцтв про право власності на всі новоутворені земельні ділянки. А на даний час недійсними визнані лише шість вище зазначених свідоцтв.

Крім того, при наявності свідоцтв про право власності відповідачки ОСОБА_5 на 1/2 частину тих земельних ділянок, на які свідоцтва про право власності іншого співвласника визнані недійсним на підставі рішення суду, що набрало законної сили, неможливо вчинити будь-які дії щодо розпорядження такими земельними ділянками.

І оскільки іншим співвласником земельних ділянок був ОСОБА_6 , після смерті якого позивачу необхідно оформити спадщину на спадкове майно, то такий стан речей перешкоджає реалізації її права власності на земельні ділянки, співвласником яких був мій батько, зокрема і в конфігурації, яка існувала до їх незаконного поділу.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду 06.07.2020 року відкрито загальне провадження по даній справі та справу призначено у підготовче засідання на 29.09.2020 року.

04.08.2020 року відповідачем подано відзив на позов у якому заперечуються позовні вимоги.

27.08.2020 року позивачем подано відповідь на відзив та заперечується обставини викладені у відзиві.

18 вересня 2020 року позивачем подано заяву про зміну предмета позову.

30.09.2020 року відповідачем подано заяву про відвід судді Стефанишину С.Л. та ухвалою суду від 12.10.2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою суду 01.12.2020 року витребувано з управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради реєстраційні справи на спірні земельні ділянки.

24.06.2021 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

Позивач та представник в судове засідання з`явилися, вимоги позовної заяви підтримали, надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Представники відповідача у судове засідання з`явилися, заперечили проти позовних вимог.

Представник відповідача управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , матір сторін по справі, що підтверджується даними свідоцтва про її смерть, яке знаходиться у матеріалах справи, матеріалами спадкової справи та не оспорюється ніким із сторін.

До складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 0,30 га по АДРЕСА_1 (призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства), згідно даних заповіту від 15.12.1995 року яку заповіла сторонам в рівних частках кожному.

Право власності спадкодавиці на вказану земельну ділянку посвідчувалось державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ 01270 від 28.06.1994 року. Перевіривши зазначене, державний нотаріус Другої Другої держнотконтори Тимофійчук І.А. видала сторонам по справі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.07.2013 року, реєстровий № 1-518, на дану земельну ділянку в рівних частках кожному. Вказані обставини підтверджуються рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року у справі № 686/532/17 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 .

Перехід права власності на земельну ділянку під отриманим в дарунок будинком з надвірними будівлями, не відбувся і вся вона залишилась у власності спадкодавиці, а відтак вся (площею 0,30 га) увійшла до складу спадкового майна.

Успадкувавши земельну ділянку 0,30 га, згодом сторони вирішили розподілити її на дві земельних ділянки площею 1000 кв.м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та 2000 кв.м для ведення особистого селянського господарства.

З цією метою в 2004 році за спільними заявами сторін було виготовлено технічну документацію із землеустрою (копії містяться у справі) та сторонами отримано відповідні державні акти від 11.01.2005 року, копії котрих наявні у справі: на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки :02:006:0080, та на право власності на земельну ділянку площею 2000 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки :02:006:0079.

З даних свідоцтв про право власності на земельні ділянки судом вбачається, що земельні ділянки площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); і площею 2000 кв. м. для ведення особистого селянського господарства перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується:

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 16972911 від 29.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0558, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10417938 від 29.01.2014 року);

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 16964078 від 29.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0558, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_6 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10412695 від 29.01.2014 року);

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17084933 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0559, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_6 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10483240 від 30.01.2014 року);

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17105680 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0560, площею 0,1 га, для ведення особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_6 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10495183 від 30.01.2014 року);

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17135211 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0560, площею 0,1 га, для ведення особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10515236 від 30.01.2014 року);

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17155562 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0561, площею 0,1 га, для ведення особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_6 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10524611 від 30.01.2014 року).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року у справі № 686/532/17 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задоволений. Визнано недійсними усі вищезазначені свідоцтва про право власності на нерухоме майно та дублікати свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Крім того, визнано незаконними та скасовано всі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які також зазначені вище.

Також означеним судовим рішенням встановлені факти, що в силу приписів частин 4 та 5 статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення а саме, що ОСОБА_6 за життя не звертався із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на новоутворені земельні ділянки (підтверджено судовими почеркознавчими експертизами, на які є посилання в рішенні суду у справі № 686/532/17) а також те, що порушення прав позивача, полягає у відсутності волевиявлення щодо поділу земельних ділянок та зміни форми власності на них, тобто порушення прав позивача, як власника земельних ділянок унаслідок поділу через конфігурацію новоутворених земельних ділянок.

Разом з тим в ході розгляду вище зазначеної справи, після витребування судом всіх реєстраційних справ на чотири новоутворені земельні ділянки позивачем було виявлено наявність ще двох свідоцтв про право власності на новоутворені земельні ділянки, а саме:

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17091313 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0559, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10486960 від 30.01.2014 року); номер запису про право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4497187;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17163765 від 31.01.2014 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0561, площею 0,1 га, для ведення особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10529224 від 31.01.2014 року); номер запису про право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4516356.

Беручи до уваги обставини встановленні та доведенні рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року у справі № 686/532/17, що набрало законної сили суд приходить до висновку щодо незаконності реєстрації права власності на вище зазначені ділянки.

За приписами 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частинами 1 та 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації у справі.

У частинах першій та четвертій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 152, 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України.

У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно із статтею 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Судом встановлено порушення прав позивача, що полягає у відсутності його волевиявлення щодо поділу земельних ділянок та зміни форми власності на них тобто порушення його прав, як власника земельних ділянок унаслідок поділу через конфігурацію новоутворених земельних ділянок.

Суд вважає, що порушення прав позивача на землю полягає в створенні двох нових земельних ділянок тобто, що при такій конфігурації цих ділянок він позбавлений можливості нормально обслуговувати належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 та розташований на даний час на новоутворених земельних ділянках з кадастровим номером :02:006:0559 площею - 0,05 га., з кадастровим номером :02:006:0561, площею 0,1 га.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц.

Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та є ефективним інструментом для його відновлення.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтв про право власності на спірні земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності.

Крім того, відповідач та представники не надали суду доказів та не довели відсутність порушеного права у позивача.

Враховуючи, що судом встановлено підстави для задоволення вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, тому і є підстави для задоволення похідних вимог про скасування державної реєстрації права власності тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 5044,80 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання недійсним свідоцтв про право власності на нерухоме майно, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора - задовольнити.

Визнати недійсними:

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17091313 від 30.01.2014 року, яким посвідчується право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0559, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 . (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10486960 від 30.01.2014 року), номер запису про право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4497187;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17163765 від 31.01.2014 року, яким посвідчується право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0561, площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці 1/2, зареєстровано за ОСОБА_5 . (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10529224 від 31.01.2014 року), номер запису про право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4516356;

Визнати незаконними та скасувати наступні рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Андрієвської Марини Василівни:

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10486960 від 30.01.2014 року;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10529224 від 31.01.2014 року.

Скасувати державну реєстрацію права власності:

- ОСОБА_5 Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0561, площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства (запис про право власності №4497187 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10486960 від 30.01.2014 року;

ОСОБА_5 Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0561, площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства (запис про право власності №4516356 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10529224 від 31.01.2014 року).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 5044,80 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 27 серпня 2021 року.

Суддя С. Стефанишин