"14" вересня 2021 р. Справа № 363/1443/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгороді скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Трубніковою Катериною Валеріївною, на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяни Сергіївни щодо визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

6 квітня 2021 року адвокат Трубнікова К.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду зі вказаною скаргою у якій просить: поновити строк на подання скарги на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С., визнати незаконним та зобов`язати державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С. здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у виконавчому провадженні № 63144906 по виконанню виконавчого листа № 363/4843/18 виданого Вишгородським районним судом Київської області від 24 вересня 2020 року.

В обґрунтування поданої скарги та заявлених вимог, адвокат зазначає, що 22 липня 2019 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

28 вересня 2020 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С. було відкрито виконавче провадження № 63144906 на підставі заяви ОСОБА_2 від 24 вересня 2020 року про прийняття до виконання виконавчого листа № 363/4843/18 від 24 вересня 2020 року.

Про рішення суду ОСОБА_1 стало відомо, коли в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито для виконання зазначеного рішення суду на всі його банківські рахунки та майно було накладено арешт, про що він довідався безпосередньо від працівників банку.

Оскаржуючи розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, представник боржника ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 ввела державного виконавця в оману, надавши неправдиву інформацію щодо істотних обставин сплати ОСОБА_1 аліментів. ОСОБА_2 повідомила державному виконавцю, що ОСОБА_1 взагалі не виконував рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухвалене 22 липня 2019 року та на день подання заяви до Державної виконавчої служби жодної виплати з суми аліментів вона не отримувала. У скарзі зазначено, що ОСОБА_2 довгий період часу не мала відкритих рахунків в банківських установах України, всі кошти на утримання їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_1 передав безпосередньо в готівковій формі стягувачу або здійснював банківські перерахунку на карту подруги ОСОБА_2 . ОСОБА_4 . ОСОБА_1 сплачував аліменти як до ухвалення судового рішення та відкриття виконавчого провадження, так і продовжував здійснювати відповідні оплати до того часу, коли ОСОБА_2 обманним шляхом вивезла їх спільну дитину за кордон у березні

2020 року та перестала виходити на зв`язок. Після розірвання шлюбу у 2017 році син ОСОБА_5 залишився проживати разом з матір`ю. ОСОБА_1 здійснював оплати в рахунок аліментів на утримання свого сина щомісячно, здійснював оплати в безготівковій формі, що підтверджується випискою с карткових рахунків, сформованою від 29 березня 2021 року. Колишнє подружжя домовилось, що оплата аліментів буде здійснюватися на картковий рахунок подруги ОСОБА_2 ОСОБА_4 , оскільки сама ОСОБА_2 не мала відкритих рахунків в банківських установах України. З банківської виписки ОСОБА_1 вбачається, що починаючи з травня 2017 року він систематично здійснював перекази на карту подруги ОСОБА_2 в іноземній валюті. Крім того, платежі на суму 450 доларів США від 4 березня 2019 року (по курсу національної валюти на день переказу 26,86 грн), що дорівнює 12 087 грн (дванадцять тисяч вісімдесят сім грн) та на суму

100 доларів США від 11 травня 2019 року ( по курсу національної валюти на день переказу 26,86 грн), що дорівнює 2 686 грн ( дві тисячі шістсот вісімдесят шість грн), а також платежі здійснені безпосередньо на карту ОСОБА_2 від 1 березня 2020 року на

4000 грн та від 2 квітня 2020 року на суму 72,73 долара США ( по курсу національної валюти на день переказу 27,19 грн), що дорівнює1 977, 50 ( одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім грн. 50 коп.) здійснені вже після того, як ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , а тому підлягають вирахуванню з загальної суми заборгованості по сплаті аліментів. Загальна сума здійснених переказів в безготівковій формі в рахунок сплати аліментів, які були здійснені після подачі позовної зави

ОСОБА_2 про стягнення аліментів складає 20 750,50 грн (двадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн. 50 коп). Крім того ОСОБА_1 передавав кошти в суму оплати аліментів безпосередньо ОСОБА_2 в готівковій формі, кожного місяці в сумі близько 4000 грн (чотири тисячі грн.), включно до квітня 2020 року, коли ОСОБА_2 виїхала до Республіки Чорногорія нібито на відпочинок та згодом перестала виходити на зв`язок з ОСОБА_1 та відмовилась повертатись до України разом з сином ОСОБА_5 . ОСОБА_1 не ухиляється від сплати аліментів на свого сина, а перестав здійснювати відповідні виплати тільки в квітні 2020 року, тому суму заборгованості зі сплати аліментів слід відраховувати саме від квітня 2020 року.

Також у скарзі зазначено, що до червня 2019 року ОСОБА_1 був офіційно працевлаштований. А оскільки заборгованість по сплаті аліментів розраховується державним виконавцем за період з 23 листопада 2018 року, то відповідно до червня

2019 року, державний виконавець мала б користуватись інформацією про офіційний дохід боржника, а не статистичними даними.

На підставі викладеного у скарзі вважають, що сума заборгованості ОСОБА_1 підлягає перерахунку та відповідному коригуванню.

Крім цього у скарзі викладені заперечення щодо ухвалення судом рішення про стягнення аліментів.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 8 квітня 2021 року прийнято до провадження скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Трубніковою К.В., та призначено до розгляду на 14:00 27 квітня 2021 року про що повідомлено скаржника, особу, дії якої оскаржуються, та заінтересовану особу

ОСОБА_2 .

Судове засідання, призначене на 27 квітня 2021 року за клопотанням представника скаржника було відкладено на 11:00 9 червня 2021 року.

У судове засідання з`явилася представник ОСОБА_1 адвокат Трубнікова К.В. Державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С. та заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Як убачається із конверту, який повернувся на адресу суду з причин «повертається інші підстави», судову повістку про виклик до суду ОСОБА_2 не було вручено. Державний виконавець про причини неявки суд не повідомила. За клопотанням представника скаржника, ухвалою суду від 9 вересня 2021 року витребувано у державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С. належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 63144906. У зв`язку з цим, розгляд справи відкладено на 10:00 19 липня 2021 року, про що повідомлено державного виконавця та заінтересовану особу.

14 липня 2021 року на адресу суду державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С. надіслала копію матеріалів виконавчого провадження та клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності представника Вишгородського РВДВС.

19 липня 2021 року представник ОСОБА_1 подала до канцелярії суду клопотання про доручення до матеріалів справи докази.

Як убачається із конверту, який повернувся на адресу суду, судову повітку про виклик до суду ОСОБА_2 не було вручено з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою».

19 липня та 31 серпня 2021 року судові засідання з розгляду скарги ОСОБА_1 не відбулися, у зв`язку із зайнятістю судді Лукач О.П. у інших судових засіданнях як слідчий суддя з розгляду клопотань слідчих відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості. Наступне судове засідання призначено на 14 вересня

2021 року.

У призначене судове засідання учасники провадження не з`явилися. При цьому, від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Враховуючи наявність у матеріалах справи копії виконавчого провадження та клопотання державного виконавця про розгляд справи у відсутності представника виконавчої служби, не можливість вручення судової повістки заінтересованій особі ОСОБА_2 , а також положення частини другої статті 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з`явилися.

Дослідивши письмові матеріали скарги, а також копію матеріалів виконавчого провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд виходить із такого.

Згідно із статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 , звертаючись через представника до суду із скаргою на дії державного виконавця, зазначає, що про наявність судового рішення та виконавчого провадження йому не було відомо до накладення арешту на всі його банківські рахунки та майно, про що він довідався безпосередньо від працівників банку.

Враховуючи зазначене вище, а також право особи на доступ до правосуддя, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 , судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2019 року у справі

№ 363/4843/18 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах сплати платежу за один місяць.

У матеріалах справи відсутні докази оскарження та перегляду вказаного судового рішення, а доводи щодо порядку ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 та порушення які, на його думку, допустив суд, не є предметом розгляду скарги на дії та рішення державного виконавця, а тому не підлягають оцінці.

Як убачається із матеріалів виконавчого провадження № 63144906, 24 вересня

2020 року ОСОБА_2 звернулася до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) із завою про примусове виконання виконавчого листа № 363/4843/18, виданого Вишгородським районним судом Київської області 24 вересня 2020 року.

28 вересня 2020 року постановою головного державного виконавця Вишгородського РВДВС Мовчун Т.С. відкрито виконавче провадження № 63144906. Копію постанови надіслано боржнику ОСОБА_1 та стягувачу ОСОБА_2 листом від 28 вересня 2020 року.

Відкривши виконавче провадження, державним виконавцем 28 вересня 2020 року здійснено запити до Державної фіскальної служби України. Результат обробки запиту: -

8 - за даними надісланими у запиті, неможливо ідентифікувати фізичну особу.

Отримавши від стягувача ОСОБА_2 копію реєстраційної картки платника податків ОСОБА_1 , державним виконавцем 9 жовтня 2020 року винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2020 року, яка міститься у матеріалах виконавчого провадження, на запит державного виконавця від 9 жовтня

2020 року, про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи за параметрами запиту ОСОБА_1 інформацію не знайдено.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2020 року, на запит державного виконавця від 9 жовтня 2020 року, про осіб боржників, які отримують пенсію за параметрами запиту ОСОБА_1 інформацію не знайдено.

Аналогічні запити державним виконавцем здійснювалися 6 січня 2021 року та отримано таку саму відповідь про відсутність інформації.

Як убачається з листа Держстату Головного управління статистики у Вишгородському районі Київській області від 21 жовтня 2019 року середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника Вишгородського району за період з І кварталу 2018 року по ІІ квартал 2019 року становить: І квартал 2018 року 8034 грн; ІІ квартал

2018 року 9106 грн; ІІІ квартал 2018 року 9978 грн; ІV квартал 2018 року 11182 грн;

І квартал 2019 року 9553 грн; ІІ квартал 2019 року 10527 грн.

Згідно інформації із офіційного веб-сайту Головного управління Київської області середньомісячна заробітна плата штатних працівників Вишгородського району у

ІІІ кварталі 2019 року становить 11738 грн, ІV квартал 2019 року 12710 грн.

Середньомісячна заробітна плата штатних працівників у Вишгородському районі київської області у 2020 році становить: І квартал 12064 грн;, ІІ квартал 11626 грн;

ІІІ квартал 12548 грн; ІV квартал 13669 грн.

Згідно довідки-розрахунку від 16 жовтня 2020 року № 57511 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів з 23 листопада 2018 року по 1 жовтня 2020 року становить 83972,87 грн.

Як убачається із вказаної довідки, вона була надіслана боржнику та стягувачу. Додатково роз`яснено пункт 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якого, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Боржника ОСОБА_1 попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 164 КК України за несплату аліментів.

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 надіслано повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Також 16 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку надіслано боржнику ОСОБА_1 та стягувачу ОСОБА_2

16 жовтня 2020 року.

Будь-яких повідомлень від боржника та стягувача щодо виконання судового рішення до державної виконавчої служби не надходило.

Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 6 січня 2021 року на запит державного виконавця щодо зареєстрованих за боржником ОСОБА_1 транспортних засобів в МВС відсутні дані.

Державним виконавцем здійснено запити до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника фізичної особи та встановлено наявність у ОСОБА_1 доходів.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 23 лютого 2021 року державним виконавцем вирішено провести державну реєстрацію обтяжень, арешт нерухомого майна ОСОБА_1 .

Крім цього, 23 лютого 2021 року для забезпечення фактичного виконання рішення суду про стягнення аліментів, державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 , яку надіслано боржнику та стягувачу.

Згідно довідки-розрахунку від 23 лютого 2021 року № 6925 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів з 23 листопада 2018 року по 1 лютого 2021 року становить

100686, 79 грн.

Як убачається із вказаної довідки, вона була надіслана боржнику та стягувачу рекомендованим листом. Додатково роз`яснено пункт 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якого, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Боржника ОСОБА_1 попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 164 КК України за несплату аліментів.

Згідно трекінгу Укрпошта, який міститься у матеріалах виконавчого провадження, довідку-розрахунок отримано боржником ОСОБА_1 та стягувачем ОСОБА_2 19 березня 2021 року.

Крім цього, у матеріалах виконавчого провадження міститься заява представника боржника ОСОБА_1 адвоката Трубнікової К.В. про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 25 лютого 2021 року. Проте, після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, представник боржника та/або ОСОБА_1 не зверталися до державного виконавця із заявами про здійснення перерахунку суми заборгованості із сплати аліментів, надавши відповідні докази для цього, а звернулися до суду із скаргою.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктами 3, 18, 23, 24 Постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій

(частина сьома статті 12).

Згідно із статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

8 лютого 2018 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів».

Згідно із статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Також, особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 розділу ХVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувана поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження.

У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, виданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітку плату працівника для цієї місцевості, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України

27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

В даному випадку сторона виконавчого провадження повинна повідомити державного виконавця, про повне або часткове виконання рішення суду.

Як убачається із розрахунків заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів, вони складені державним виконавцем без урахування квитанції про сплату аліментів на користь стягувача, за відсутності інформації про факт перебування боржника у трудових відносинах, оскільки ні стягував, ні боржник такої інформації не надавали. А відтак, у державного виконавця були відсутні підстави для здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів.

Таким чином, суд визнає правомірними дії державного виконавця щодо здійснення ним дій згідно чинного законодавства України для виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина та, за наявної у нього інформації, щодо здійснення розрахунку заборгованості за період з 28 листопада 2018 року по 1 лютого 2021 року.

При цьому, враховуючи, що представником боржника 16 липня 2021 року державному виконавцю Мовчун Т.С. був надісланий лист із долученою довідкою про відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за період з 1 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року, з якої убачається що ОСОБА_1 офіційно був працевлаштований та отримував заробітну плату у 2018 році та до дати звільнення 1 серпня 2019 року, а тому державному виконавцю доцільно здійснити перерахунок суми заборгованості за вказаний період. Отже, у цій частині скарга підлягає задоволенню.

Щодо доводів скарги ОСОБА_6 про надсилання та надання ОСОБА_2 коштів на утримання сина, в тому числі на рахунки її подруги, та які, на його думку, мають бути враховані під час здійснення розрахунку заборгованості із сплати аліментів, суд не бере до уваги, оскільки ці кошти надсилалися у період до відкриття виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення аліментів, та у період, коли ОСОБА_1 не було відомо про наявність такого рішення суду та таких доказів не надано державному виконавцю для здійснення розрахунку. Домовленість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на утримання сина не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки скріншоти переписки не мають будь-якого правового значення, як того вимагають приписи статей 76-83 ЦПК України.

Судом встановлено, що скаржник, до звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, не звертався до державної виконавчої служби із заявою про виконання ним рішення суду та про здійснення перерахунку суми заборгованості із наданням квитанцій, які б свідчили про виконання рішення суду та сплату аліментів. З такими заявами також не зверталася стягував ОСОБА_2 , а тому у державного виконавця відсутні підстави для здійснення перерахунку, а скарга у цій частині не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статей 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» здійснено розрахунки заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів, водночас при наявності у державного виконавця відповідної довідки про доходи ОСОБА_1 у виді заробітної плати у період з листопада 2018 року по дату звільнення 1 серпня 2019 року, заборгованість підлягають перерахунку, що є підставою для часткового задоволення скарги.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 258, 259, 447451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити строк для подання скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С. у виконавчому провадженні № 63144906 з виконання виконавчого листа № 363/4843/18, виданого Вишгородським районним судом Київської області від 24 вересня 2020 року.

Скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Трубніковою Катериною Валеріївною, на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяни Сергіївни щодо визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, заінтересована особа ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) Мовчун Т.С. здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у виконавчому провадженні № 63144906 по виконанню виконавчого листа № 363/4843/18 виданого Вишгородським районним судом Київської області від 24 вересня 2020 року, за період з 23 листопада

2018 року по 1 серпня 2019 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17 вересня 2021 року.

Суддя О.П. Лукач