Справа № 346/2219/21
Провадження № 22-ц/4808/1224/21
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, Коломийське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену головуючим суддею Махно Н.В. 06 липня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, а саме, що на момент смерті ОСОБА_3 її сім`ю складала донька ОСОБА_1 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 06 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, Коломийське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та доказам. Вказує, що суд дійшов до необґрунтованого висновку про наявність спору про право. Адже, за змістом Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» за відсутності відомостей про членів сім`ї померлого медичного працівника фонд позбавлений можливості прийняти рішення про виплату чи відмову у здійсненні страхової виплати. Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вимог майнового характеру не пред`явлено. Предметом розгляду в даному випадку є саме факт членства сім`ї померлої, а не відмова фонду у виплаті одноразової допомоги. Посилаючись на незаконність ухвали суду, представник ОСОБА_1 , просить її скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Заінтересовані особи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Облещук О.П. доводи апеляційної скарги підтримала з викладених у ній мотивів.

Інші учаники справи в судове засідання не з`явились. При цьому враховуючи їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, скорочені строки перегляду судового рішення, відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод для розгляду справи не встановлено.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про залишення заяви без розгляду з тієї підстави, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про встановлення факту, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, а саме, виникнення у заявниці права на страхову виплату, що залежить від встановлення факту спільного проживання, і цей факт не визнається заінтересованими особами.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справа № 161/3933/18. Схожі за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/948/18 від 10 квітня 2019 року.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах, про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб (ст. 122 ЦПК), а також за заявою прокурора.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату. Члени сім`ї та батьки померлого працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з інфікуванням медичного працівника гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією із спеціального розслідування, що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 та оформляється актом розслідування нещасного випадку за встановленою формою.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду є встановлення факту, що ОСОБА_1 є членом сім`ї померлої ОСОБА_3 . Відповідно у поданій заяві вона просила встановити тільки факт належності до сім`ї медичного працівника.

Крім цього, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала відмову в страховій виплаті у зв`язку зі смертю матері. Відповідно до листа №03-28/626 від 20.04.2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Івано-Франківській області заявниці було повернуто заяву з долученими документами без розгляду, у зв`язку з відсутністю наданих документів, які б підтверджували сімейні відносини з померлою відповідно до вимог СК України (а.с. 26, 27).

Відповідно до п.7 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають: 1) заяви кожної особи, яка має право на виплату, або уповноваженого представника про призначення одноразової допомоги із зазначенням інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду (за малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або опікун чи піклувальник); 2) копію свідоцтва про смерть медичного працівника (із пред`явленням оригіналу); 3) копії паспорта громадянина України та реєстраційних номерів облікової картки платника податків із пред`явленням оригіналів (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду); 4) копію свідоцтва про народження медичного працівника (у разі виплати грошової допомоги батькам медичного працівника); 5) копію свідоцтва про шлюб (у разі виплати грошової допомоги дружині (чоловікові) медичного працівника); 6) копію свідоцтва про народження дитини (дітей) або відповідне рішення суду (у разі виплати грошової допомоги дитині); 7) примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою; 8) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань); 9) довідку роботодавця про утримання із заробітної плати (доходу) померлого медичного працівника на користь особи, яка має право на утримання, аліментів відповідно до закону або рішення суду (у разі такого утримання); 10) інформацію про рахунки, відкриті в банківських установах для перерахування коштів.

Тобто, одним із документів, які є підставою для отримання виплати, є рішення суду про встановлення статусу члена сім`ї.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за правовою природою обґрунтованим є судове рішення, що ухвалене на підставі встановлених, повно та всебічно досліджених судом належних та допустимих доказах, з урахуванням предмету спору, прав та обов`язків учасників, в обсязі, необхідному для об`єктивного вирішення справи.

В цьому контексті місцевий суд не врахував, що за правилами позовного провадження розглядаються судами справи про виплату страхових сум, якщо особа звертається до страховика (Фонду) із заявою, щодо якої страховиком (Фондом) може бути прийняте рішення як про виплату, так і про відмову у страховій виплаті. Стаття 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» містить імперативну норму, згідно якої фонд позбавлений права на відмову у здійсненні страхової виплати, а в разі настання смерті медичного працівника страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника, тобто всім особам, визначеним відповідно до Сімейного кодексу України.

Окрім цього, оскаржувана ухвала не містить мотивів, на підставі яких суд дійшов до висновку про наявність спору про право. Колегія суддів звертає увагу на те, що заявницею вказано мету встановлення юридичного факту. Зокрема залишення без розгляду її заяви про призначення страхових виплат Фондом соціального страхування з підстав не надання документів на підтвердження належності до члена сім`ї померлої ОСОБА_3 зумовило необхідність звернутися до суду для встановлення юридичного факту - віднесення заявниці до кола членів сім`ї померлої.

Відтак дочка померлого медичного працівника звернулася до суду за правилами окремого провадження тому, що виникнення можливості звернутися із заявою до Фонду залежить від доведення певних фактів, які не пов`язані із спором про право. Будь-яких вимог майнового характеру нею не заявлено.

За відсутності спору з приводу призначення страхової виплати після смерті матері ОСОБА_1 суд першої інстанції повинен був розглянути заяву про встановлення юридичного факту віднесення заявника до кола членів сім`ї померлої - за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні. Вказане узгоджується зі правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції належним чином не з`ясував наявність спору про право, а тому дійшов необгрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду.

Оскільки ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 липня 2021 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.