Справа № 183/5230/20
№ 2/183/1156/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту родинних відносин, визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
22 вересня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є сином позивача ОСОБА_2 та рідним братом позивача ОСОБА_1 .
За життя заповіту він не складав.
Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги за законом є позивач ОСОБА_2 (батько спадкодавця) та ОСОБА_4 (мати спадкодавця).
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину, але не оформили спадкові права на житловий будинок АДРЕСА_1 ,
Зазначений житловий будинок належав на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , частки яких є рівними - по 1/3.
1/3 частку яка належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкували його батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , кожний по 1/6 частки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача ОСОБА_2 та матір`ю позивача ОСОБА_1 .
Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину спірного нерухомого майна, а саме на 1/6, яку вона фактично успадкувала після смерті сина ОСОБА_3 та на 1/3 частки, що належить їй у праві спільної сумісної власності. За законом позивачі успадковують по 1/4 спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У встановлений законом строк позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кожен окремо, звернулися до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , проте постановами державного нотаріуса Голубової О.С. від 11 серпня 2020 року та 27 серпня 2020 року позивачам відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що спірна житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності 3-х осіб, частки яких у спільному майні не визначені; крім того спадкоємцями не подані документи, які підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцями. З цих підстав позивачам було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.
В зв`язку з наведеним, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили суд:
-встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- визначити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 частки у праві приватної спільної сумісної власності житлового будинку АДРЕСА_1 , - рівними, а саме по 1/3 частці кожному;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано строк для усунення її недоліків, а саме долучити документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.
04 грудня 2020 року на виконання вказаної ухвали позивачі звернулися до суду з заявою про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 25 березня 2021 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Новомосковську державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивачів, остання просила розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити вимоги.
Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду не подавав.
Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідачбув належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 02 липня 1970 року між позивачем ОСОБА_2 , 1946 р.н. та ОСОБА_5 , 1941 р.н. зареєстрований шлюб, актовий запис № 24. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 було присвоєне прізвище (рос.) ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 02 липня 1970 року.
Подружжя є батьками дітей: (рос.) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та (рос.) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Прізвища батьків у свідоцтвах про народження дітей зазначено (рос.) ОСОБА_6 і ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , актовий запис № 640. Після реєстрації шлюбу (рос.) ОСОБА_7 присвоєне прізвище ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 06 листопада 1987 року.
У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 19 червня 2002 року, шлюб між ОСОБА_11 і ОСОБА_9 був розірваний, актовий запис за № 120.
24 липня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюбу між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , актовий запис № 196. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 присвоєне прізвище ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 24 липня 2002 року.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 36 років помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 320 від 18 квітня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 18 квітня 2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 693 від 30 липня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 30 липня 2018 року.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а помилки в написанні їх прізвищ ОСОБА_14 , ОСОБА_6 на думку суду виникли у зв`язку з перекладом з російської мови на українську та навпаки під час оформлення відповідних документів органами державної реєстрації актів громадянського та цивільного стану.
Вирішуючи питання по суті в частині позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, суд застосовує наступні норми права.
У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
На підставі п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, а саме справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Враховуючи надані позивачами докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилаються останні, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог в частині визначення часток у спільному сумісному майні, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 36 років помер син позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що 18 квітня 2017 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 320, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 18 квітня 2017року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64437092 від 20 квітня 2021 року.
Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_3 заповіту не складав.
Встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками: ОСОБА_2 (позивач) і ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року за вих. № 9283.
Спадкова справа № 302/2017 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена 07 вересня 2017 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (номер у спадковому реєстрі 61189925), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64437092 від 20 квітня 2021 року.
Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулися його батьки ОСОБА_2 (позивач) і ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 693 від 30 липня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 30 липня 2018 року.
Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_4 заповіту не складала.
Встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 (позивач), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року за вих. № 9284.
Спадкова справа № 195/2018 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена 01 серпня 2018 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (номер у спадковому реєстрі 62790817), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64437143 від 20 квітня 2021 року.
Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися позивачі: ОСОБА_2 (чоловік) і ОСОБА_1 (донька), а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , проте постановами державного нотаріуса Голубовою О.С. від 11 серпня 2020 року та 27 серпня 2020 року позивачам було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що спірний житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності 3-х осіб, частки яких у спільному майні не визначені.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 07 грудня 2019 року, житловий будинок АДРЕСА_3 , який складається з: житлового будинку літ. А; прибудови літ.а; тамбуру літ.а1; погрібу літ.ПГ; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; літньої кухні літ.Г; гаражу літ.Ж; літнього душу літ.З; скважини літ.К; замощення І, огорожі №1-4.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.
При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3, 4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві спільної сумісної власності належить по 1/3 частці житлового будинку АДРЕСА_3 .
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.
Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити, якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.
Згідно з п. 224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.
Згідно постанов державного нотаріуса Голубвової О.С. від 11 серпня 2020 року та від 27 серпня 2020 року позивачам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірного будинку, оскільки він перебуває у спільній сумісній власності позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , частки яких у спільному майні не визначені.
Як вже встановлено судом, частка спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у праві приватної спільної сумісної власності на спірне спадкове нерухоме майно становить по 1/3 за кожним.
Тобто, від 1/3 частки належної спадкодавцю ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 після його смерті успадковують по 1/6 його батьки: позивач ОСОБА_2 та мати ОСОБА_4 .
Як вже зазначалося вище, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача ОСОБА_2 та матір`ю позивача ОСОБА_1 .
Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину спірного нерухомого майна, а саме на 1/6, яку вона фактично успадкувала після смерті сина ОСОБА_3 та на 1/3 частки, що належить їй у праві спільної сумісної власності.
У визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини до Новомосковської державної нотаріальної контори звернулися позивачі ОСОБА_2 (чоловік померлої) та донька ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 195/2018, заведеної 01 серпня 2018 року після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, після смерті ОСОБА_4 частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а саме по 1/4 за кожним.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно із ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та відповідно ст.16 ЦК України вони обрали правильний спосіб захисту свого порушеного права.
Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивачів.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту родинних відносин, визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.
Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Визначити, що частки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві приватної спільної сумісної власності житлового будинку АДРЕСА_3 , який складається з: житлового будинку літ. А; прибудови літ.а; тамбуру літ.а1; погрібу літ.ПГ; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; літньої кухні літ.Г; гаражу літ.Ж; літнього душу літ.З; скважини літ.К; замощення І, огорожі №1-4 - є рівними, а саме по 1/3 частці кожному.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , який складається з: житлового будинку літ. А; прибудови літ.а; тамбуру літ.а1; погрібу літ.ПГ; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; літньої кухні літ.Г; гаражу літ.Ж; літнього душу літ.З; скважини літ.К; замощення І, огорожі №1-4, в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , який складається з: житлового будинку літ. А; прибудови літ.а; тамбуру літ.а1; погрібу літ.ПГ; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; літньої кухні літ.Г; гаражу літ.Ж; літнього душу літ.З; скважини літ.К; замощення І, огорожі №1-4, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , який складається з: житлового будинку літ. А; прибудови літ.а; тамбуру літ.а1; погрібу літ.ПГ; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; літньої кухні літ.Г; гаражу літ.Ж; літнього душу літ.З; скважини літ.К; замощення І, огорожі №1-4, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судові витрати покласти на позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;
-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2021 року.

Суддя Д.І. Городецький