ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №584/392/21

Номер провадження 22-ц/816/1366/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

у присутності :

представника позивача адвоката Юсубова Едуарда Сергійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 14 липня 2021 року про закриття провадження, постановлену у складі судді Токарєва С.М. у м. Путивль Сумської області,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди у вигляді безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (далі по тексту ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 44835 грн 71 коп., інфляційні витрати в сумі 3327 грн 17 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1676 грн 75 коп., а всього 49839 грн 63 коп.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 14 липня 2021 року провадження по справі за позовом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так як спірні відносини, що виникли між сторонами є суто цивільно-правовими.

Зазначає, що грошові кошти були помилково перераховані на рахунок відповідача, без будь-яких правових підстав та дані грошові кошти жодним чином не пов`язані із підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_1 .

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржену ухвалу та закриваючи провадження по цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із здійсненням господарської діяльності між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та юридичною особою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», зобов`язання за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи підприємця не припинилися.

Такі висновки суду узгоджується з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).

З аналізу вказаних норм прав убачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Така правова позиція щодо застосування вказаних норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №760/13915/18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції встановлено, що спір виник з приводу коштів на загальну суму 44835 грн 17 коп., які ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» , при здійсненні ним господарської діяльності , були перераховані на рахунок СПД ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», згідно з платіжними дорученнями №CQ102652 від 26 грудня та №CR102652 від 27 грудня 2019 року (а.с. 8, 9). Призначення платежу зазначено у вказаних платіжних дорученнях як переказ коштів згідно з договору на переказ №ВП-191219-10 від 19 грудня 2019 року.

Враховуючи те, що спірні грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь були перераховані ОСОБА_1 не як фізичній особі, а саме як суб`єкту підприємницької діяльності, до якого і надсилалися вимоги про їх повернення, відтак суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розгляд цієї справи повинен відбуватися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що перерахування коштів було здійснено позивачем саме при здійсненні ним господарської діяльності, а саме надання послуг з переказу коштів без відкриття рахунків на підставі ліцензії НБУ № 35 від 31.12.2015 року.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про відсутність між товариством та ФОП ОСОБА_1 господарсько-договірних відносин, оскільки дані обставини підлягають доведенню позивачем в рамках даного судового спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» залишити без задоволення,ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 19 серпня 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук