Номер провадження: 22-ц/813/2852/21
Номер справи місцевого суду: 501/1609/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 25.05.2020 року звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 з позовом про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя, згідно якого просила суд:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м. та автомобіль марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м.;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частини автомобілю марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Позов мотивований тим, що 27.08.2011 року між нею (позивачкою) та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розпався та існував формально.

В позасудовому порядку дійти згоди щодо поділу спірного майна сторонам не вдалось, вони не домовились про порядок поділу сумісної власності.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 19.06.2020 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності (а.с.99-103), згідно якого просив суд поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках, а саме:

- визнати право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м. за ОСОБА_1 ;

- визнати право приватної власності на автомобіль BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 за ОСОБА_2 ;

- визнати право приватної власності на автомобіль марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_1 ;

- визнати право приватної власності на дорогоцінності - сережка золота з діамантами, придбана в ФОП ОСОБА_5 31.01.2020, ринкова вартість 485 505 грн.; перстень золотий з діамантами, придбаний в ФОП ОСОБА_5 01.02.2019, ринкова вартість 278 183 грн.; кільце обручальне золоте, придбане в ФОП ОСОБА_5 13.02.2019, ринкова вартість 2 484 грн. за ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя було задоволено, постановлено:

визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м. та автомобіль марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ;

в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м.;

в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частину автомобілю марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт, посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду вказаної цивільної справи безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення доказів, що була подана з метою отримання інформації щодо повного обсягу майна подружжя.

Щодо поділу автомобіля марки BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 суд першої інстанції безпідставно, на думку апелянта, вказав що суду невідома ринкова вартість вказаного автомобіля, адже в розділі 3 оскаржуваного рішення вказується, що ринкова вартість транспортного засобу - 1 650 000 гривень.

ОСОБА_1 зазначає, що в зустрічному позові вказував, що з урахуванням вартості автомобілів просив автомобіль марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_1 .

Щодо нерухомого майна у вигляді двох квартир, які були придбані у шлюбі, одна з яких оформлена на мати ОСОБА_2 та інша на ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано 18.09.2019 на ОСОБА_7 мати ОСОБА_2 придбана за рахунок коштів подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що матеріалах нотаріальної справи повинні бути квитанції про сплату коштів за цю квартиру, що безумовно підтвердить ту обставину, що ця квартира не була придбана ОСОБА_7 за її власні кошти.

Щодо контейнерів та коштів в банку, зазначає, що для того, щоб зрозуміти їх наявність та/або відсутність необхідно витребувати цю інформацію на підставі повторно поданої заяви про забезпечення доказів.

Щодо коштовностей ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції, що він обізнаний, що за загальним правилом, вони є приватною власністю подружжя. В той же час, наголошує на тому, що вартість цих коштовностей співмірна з вартістю автомобіля, а тому вважає, що їх слід розглядати, як інвестиції та визнати спільним майном подружжя.

11 грудня 2020 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Бобрешовою С.А. було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду прешої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що ОСОБА_1 знав про продаж автомобілю марки BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, оскільки правочин було здійснено за його згодою. За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не заявлялась вимога щодо компенсації вартості Ѕ вказаного майна, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимог про визнання права власності на вказаний автомобіль.

Крім того, вказує, що представник скаржника ОСОБА_1 плутає поняття «вартість автомобіля на час придбання у 2017 році» та «ринкова вартість автомобіля під час продажу у 2020 році», яка не може бути однаковою.

Також ОСОБА_2 наголошує на безпідставності стверджень ОСОБА_1 про те, що квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано 18.09.2019 на ОСОБА_7 мати ОСОБА_2 придбана за рахунок коштів подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Щодо вимоги ОСОБА_1 щодо коштовностей вказує, що заявлена вимога є безпідставною та такою, що не може підлягати задоволенню, адже прямо суперечить частині 2 ст. 57 СК України.

ОСОБА_2 також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 не доведено та не підтверджено, що ОСОБА_2 належать контейнери на ТОВ «Промтоварний ринок».

Що стосується коштів на рахунку в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», які за ствердженням відповідача має ОСОБА_2 , вказане не є достовірною інформацією, оскільки ОСОБА_1 не надано до суду жодних підтверджень щодо існування будь-яких рахункув у банківських установах.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.11.2020 року провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.11.2020 року справу призначено до розгляду.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотань представника ОСОБА_1 про витребування письмових доказів та про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні представники позивача заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, 19 серпня 2021 року надіслав на електронну адресу Одеського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що представник відповідача - ОСОБА_8 хворіє (погане самопочуття та температура). Відомостей на підтвердження перебування 19 серпня 2021 року представника апелянта на лікарняному адвокатом Племениченко Г.В. до клопотання долучено не було.

Так, вказана цивільна справа перебуває в провадженні апеляційного суду з листопада 2020 року та упродовж цього часу справу було неодноразово відкладено.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в проваджденні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Племениченко Г.В. про відкладення розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 27.08.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується копією сторінки паспорту ОСОБА_2 з відміткою «Сімейний стан» (а.с.16) та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.37), який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.08.2020 року (а.с.183-184).

Під час шлюбу подружжям придбано рухоме та нерухоме майно, яке складається з:

- квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19-20) та копією договору купівлі-продажу квартири від 08.04.2014 року (а.с.74-76, 104-107), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.108-109), власником квартири зазначено ОСОБА_1 ;

- автомобілю марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу автомобілю № від 06.02.2020 (а.с.21-36). Автомобіль зареєстровано на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.90, 123);

- автомобілю BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , придбаний ОСОБА_1 11.01.2018 року в Дочірньому підприємстві «Фірма Емералд Моторс», що підтверджується копією контракту №17-276А від 19.12.2017 року (а.с.77-86, 110-119) та відступлений ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору про відступлення права вимоги від 11.01.2018 року (а.с.87-88, 120-122). Ринкова вартість транспортного засобу - 1 650 000 грн.;

- сережка золота з діамантом, придбана ОСОБА_2 в ФОП ОСОБА_5 31.01.2020 року, ринкова вартість 485 505 грн., що підтверджується копією товарного чеку (а.с.91);

- перстень золотий з діамантами, придбаний ОСОБА_2 в ФОП ОСОБА_5 01.02.2019 року, ринкова вартість 278 183 грн., що підтверджується копією товарного чеку (а.с.93);

- кільце обручальне золоте, придбане ОСОБА_2 в ФОП ОСОБА_5 13.02.2019 року, ринкова вартість 2 484 грн., що підтверджується копією товарного чеку (а.с.92).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано 18.09.2019 року на ОСОБА_7 (а.с.96, 129).

Згідно копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №6425/20/0032800 від 24.04.2020 року, вбачається, що ОСОБА_7 є покупцем автомобілю BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_7 (а.с.155-156).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 не зареєстровано будь-якого нерухомого майна (а.с.155).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставної відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка була подана з метою отримання інформації щодо повного обсязу майна подружжя колегія зазначає наступне.

Так, представником ОСОБА_1 до суду першої та апеляційної інстанції подавалось клопотання про витребування доказів, відповідно до якого представник відповідача просив витребувати від:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» інформацію щодо майна оформленого на ім`я ОСОБА_2 в період часу з 27 серпня 2011 року по теперішній час;

- з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» інформацію щодо відкритих рахунків на ім`я ОСОБА_2 та руху коштів по цих рахунках, а саме який був залишок коштів на рахунку на момент фактичного припинення шлюбних відносин на квітень 2020 року та з квітня 2020 року рух коштів по рахунку до теперішнього часу;

- у приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Кушнерової Ліани Давидівни належним чином завірену реєстраційну справу щодо оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , право власності на цю квартиру оформлено 18.09.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судами першої та апеляційної інстанції було розглянуто зазначене клопотання та за результатами розгляду, апелянту було відмовлено у зв`язку з його необгрунтованістю, про що постановлено відповідні процесуальні документи.

Щодо порушень норм матеріального права, колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «положення статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування у шлюбі сторони придбали:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м.;

- автомобіль марки Mersedes-Benz, рік випуску 2019, колір Чорний, об`єм двигуна 2925, тип авто Легковий, тип кузова Універсал-b, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ;

- автомобіль BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Судом встановлено, що автомобіль BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, проте ОСОБА_2 здійснила його продаж іншій особі без згоди ОСОБА_1 , як другого з подружжя.

Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя є право на компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля вказаного автомобіля.

При цьому у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновки, відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , придбаний ОСОБА_1 11.01.2018 в Дочірньому підприємстві «Фірма Емералд Моторс», що підтверджується копією контракту №17-276А від 19.12.2017 (а.с.77-86, 110-119) та відступлений ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору про відступлення права вимоги від 11.01.2018 (а.с.87-88, 120-122). Ринкова вартість транспортного засобу - 1 650 000 грн.

З договору купівлі-продажу транспортного засобу №6425/20/003800 від 24.04.2020 року вбачається, що ТОВ «СІВ-СЕРВІС», в особі уповноваженого наказом (дорученням) ОСОБА_9 продало, а ОСОБА_7 придбавала автомобіль BMW-Х5 номер шасі НОМЕР_4 , вартість автомобіля за домовленістю сторін склала 150000 гривень. (а.с. 164)

З огляду на те, що з вимогами про стягнення вартості Ѕ частини автомобіля ОСОБА_1 не звертався, клопотання про призначення експертизи з метою встановлення ринкової вартості автомобіля не заявляв, будь-яких доказів на підтвердження дійсної вартості автомобіля до суду першої та апеляційної інстанції не надавав, колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незазначення судом першої інстанції вартості спірного автомобіля.

Колегія зазначає, що за відсутності згоди на присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Крім того, колегією прийнято до уваги те, що ОСОБА_1 було подано позов про визнання недійним договору купівлі-продажу від 24.04.2020 року транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал - В, 2017 року випуску, колір - Білий, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сів-сервіс» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37829014), яке діяло від імені ОСОБА_2 на підставі договору комісії № 6425/20/003800 від 24.04.2020 року та ОСОБА_7 , про: визнання договору комісії № 6425/20/003800 від 24.04.2020 року та ОСОБА_7 , який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сів-сервіс» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37829014) та ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал - В, 2017 року випуску, колір - Білий, номер кузова НОМЕР_4 ;

в межах поділу спільного майна подружжя: визнання за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал-В, 2017 року випуску, колір-Білий, номер кузова НОМЕР_4 ; визнання за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частину транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал - В, 2017 року випуску, колір - Білий, номер кузова НОМЕР_4 . (справа №501/529/21)

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

ОСОБА_1 не доведено, що квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано 18.09.2019 на ОСОБА_7 мати ОСОБА_2 придбана за рахунок коштів подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доводи щодо можливої наявності в матеріалах нотаріальної справи за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 квитанції про сплату ОСОБА_1 будь-яких платежів, як вже зазначалось, були оцінені, як судом першої інстанції, так і апеляційної інстанції та є неспроможними у відповідності до норм діючого законодавства.

Щодо контейнерів на ТОВ «Промтоварний ринок» з матеріалів справи вбачається, що хоч сторонами і надавались пояснення/заперечення з приводу вказаного майна, вимог щодо розподілу вказаного майна ОСОБА_1 заявлено не було.

Колегія також приймає до уваги те, що ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, а саме: визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на 1/2 частину контейнерів, що знаходяться на ТОВ «Промисловий ринок «Сьомий кілометр» (справа №501/1609/20).

Щодо вимог ОСОБА_1 в частині включення до переліку майна подружжя: сережки золотої з діамантами, перстня золотого з діамантами, кільця обручального золотого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані речі є речами індивідуального користування та є особистою приватною власністю дружини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 серпня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова