Справа № 453/528/19 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1789/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

при секретарі: Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб - ОСОБА_4 , Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, визнання права власності на 1/2 частину майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на 1/4 частину майна у порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

07.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , а також зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні вищевказаним житловим будинком у спосіб зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Судові витрати у справі позивачка просила покласти на відповідачку.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_3 зареєстрована у житловому будинку по АДРЕСА_1 , куди вселилася за згодою свого чоловіка, а її батька ОСОБА_5 . Однак, після його смерті в будинку не проживає, оскільки виїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість. Вона є одноособовим власником житлового будинку, у якому зареєстрована та проживає разом із членами своєї сім`ї. У свою чергу, ОСОБА_3 не є членом її сім`ї у розумінні положень ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а є дружиною її батька (мачухою), яка відмовилася від спадщини після смерті батька на її користь. Тому, вказує на необхідність припинення у ОСОБА_3 права користування жилим приміщенням у належному їй на праві власності житловому будинку. Звертає увагу суду на ту обставину, що відмовляючись знятися з реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_3 , порушує її право власності на належне їй домоволодіння, хоча має інше житло, де може зареєструвати своє місце проживання. Як на правову підставу заявлений нею вимог покликалася на ст. ст. 316-319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 116, 150, 156 ЖК України.

ОСОБА_3 16.05.2019 року звернулась у суд з позовною заявою, в якій, з урахуванням поданих 12.11.2019 року додаткових письмових пояснень та уточнень, просила визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадщину, посвідчені 08.12.2014 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком В.І., спадкоємцю майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дочці ОСОБА_1 , спадкова справа № 143/2014 рік, зареєстровані у реєстрі за № 452 та за № 454, - у частині права на спадщину за законом на 3/4 частки житлового будинку з трьох житлових кімнат розміром житлової площі 43,3 кв. м та кухні, загальною площею 114,9 кв. м, позначений на плані під літерою А-1, та господарських будівель і споруд: літньої кухні Б, сараю В, убиральні Г, сараю Д, огорожі № 1, розташованого у АДРЕСА_1 , а також житлового будинку з однієї житлової кухні, розміром житлової площі 15,4 кв. м, загальною площею 25,9 кв. м., позначений на плані під літерою А-1, та господарських будівель і споруд: сараю Б, бані В, убиральні Г, розташованого у АДРЕСА_1 . Визнати недійсною, подану нею заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчену 27.11.2014 року секретарем Нижньорожанківської сільської ради Сколівського району Львівської області Хрипта А.М., зареєстровану у реєстрі за № 83. Визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1 та на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1 , як майно, що набуте подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1 та на ј частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1 , - у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з березня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , під час якого, а саме восени 1989 року та влітку 1992 року у с. Нижня Рожанка Сколівського району Львівської області ними були збудовані два житлові будинки - по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , з приналежними до них господарськими будівлями та спорудами. Право власності на перший з них було зареєстровано за ОСОБА_5 у жовтні 1989 року, на другий - у вересні 2010 року. Тому вважає, що обидва житлові будинки відносяться до об`єктів, що належали їх подружжю з ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер внаслідок пожежі, котра виникла в одному із вищевказаних житлових будинків, а саме у будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті чоловіка, а батька ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відкрилася спадщина, до складу якої входить право на 1/2 частини домоволодінь, розташованих у АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 . За життя ОСОБА_5 заповіту не складав, а тому спадкування після його смерті повинно відбуватись за законом. Прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 мали намір, вона, як дружина, а також ОСОБА_1 як одна з його дочок. При цьому, вони обидві на час відкриття спадщини проживали та були зареєстрованими разом із спадкодавцем в одному житловому будинку по АДРЕСА_1 . В ході вирішення питання про оформлення спадщини, між ними обома було досягнуто усної домовленості, за змістом якої вона, в силу відсутності коштів на відновлення житлового будинку, що був пошкоджений внаслідок пожежі, відмовляється від своєї частки в спадщині після смерті ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , а взамін буде мати право до смерті безперешкодно проживати та мати зареєстроване місце проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1 у спосіб зайняття літньої кухні, а також право на безперешкодне користування житловим будинком по АДРЕСА_2 . Про таку домовленість було відомо іншій дочці ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , яка спадщину у встановленому порядку після смерті батька не прийняла. Досягнувши зазначеної домовленості, протягом визначеного законом строку ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька, а вона, у свою чергу, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті чоловіка на користь ОСОБА_1 , після чого така оформила спадщину та організувала роботи щодо відновлення житлового будинку після пожежі. Оскільки документів на успадковане ОСОБА_1 майно вона не бачила, то вважала, що ОСОБА_1 успадкувала виключно ту частку майна, яка належала покійному ОСОБА_5 в спільному майні подружжя. Проте, у березні 2019 року, після повернення додому, вона виявила, що двері літньої кухні у будинку по АДРЕСА_1 зачинені на новий замок, а її особисті речі відсутні. В подальшому, вона отримала виклик до суду разом з позовом ОСОБА_1 про усунення їй перешкод в користуванні будинком у спосіб зняття її з реєстрації. В ході розгляду справи вона довідалася, що нотаріус видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину не лише на належну ОСОБА_5 половину майна, а й на іншу половину цього майна, яке за законом належить їй, як частка у спільному майні подружжя. Відтак, враховуючи допущену помилку щодо обставин правочину, пов`язаного із відмовою від спадщини, з посиланням на положення ст. ст. 15-16, 203, 229, 1223, 1261, 1268-1269, 1272, 1274 ЦК України, ОСОБА_3 просила задоволити її позовні вимоги в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстрації за вказаною адресою - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб: ОСОБА_4 , Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, визнання права власності на 1/2 частину майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на 1/4 частину майна у порядку спадкування за законом, - задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 08.12.2014 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком Віктором Івановичем спадкоємцю майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дочці ОСОБА_1 , спадкова справа № 143/2014 рік, зареєстроване у реєстрі за № 452, на спадкове майно - цілий дерев`яний житловий будинок з трьох житлових кімнат розміром житлової площі 43,3 кв. м та кухні, загальною площею 114,9 кв. м, позначений на плані під літерою А-1, та господарських будівель і споруд: літньої кухні Б, сараю В, убиральні Г, сараю Д, огорожі № 1, розташованого у АДРЕСА_1 , - у частині права на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 08.12.2014 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком Віктором Івановичем спадкоємцю майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дочці ОСОБА_1 , спадкова справа № 143/2014 рік, зареєстроване у реєстрі за № 454, на спадкове майно - цілий дерев`яний житловий будинок з однієї житлової кухні, розміром житлової площі 15,4 кв. м., загальною площею 25,9 кв. м., позначений на плані під літерою А-1, та господарських будівель і споруд: сараю Б, бані В, убиральні Г, розташованого у АДРЕСА_2 , - у частині права на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1 , як майно, що набуте подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_2 , як майно, що набуте подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 5 225 грн. 03 коп.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, застосовуючи при вирішенні спору ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, належним чином не встановив та не дослідив факт набуття спірного майна за час шлюбу та не дослідив факт його набуття за спільні сумісні кошти подружжя або спільної праці подружжя. Набуття спірного майна ОСОБА_3 за час шлюбу з батьком ОСОБА_1 спростовується поясненнями сторін, письмовими доказами. Зокрема, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , був побудований ще у 1983 році батьками ОСОБА_1 , а шлюб ОСОБА_3 з ОСОБА_5 зареєстровано лише 24.03.1989 року. Вважає, що поза увагою суду залишилося те, що у 1988 році батько ОСОБА_1 почав здійснювати оформлення право власності на будинок АДРЕСА_1 , що затягнулося в часі та свідоцтво про право особистої власності на спірне майно було видано ОСОБА_5 лише 25.10.1989 року. Відтак, пояснення ОСОБА_3 про те, що вона з батьком позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 збудувала зазначений будинок за час перебування в шлюбі не відповідає дійсності. Судом не враховано особливостей державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року. Судом не було взято до уваги матеріали кримінального провадження, якими встановлено, що ОСОБА_3 вселилася у житловий будинок у 1989 році, будинок вже був збудований, не ремонтувався з моменту забудови, мав пошкоджену електропроводку, що і стало причиною пожежі та знищення будинку. Крім того, ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності на звернення до суду з позовом в частині визнання свідоцтва про право власності на спадщину частково недійсним та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, як майно, що набуте подружжям за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, в силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно Статті 1268. Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини яка відкривається з дня смерті особи або з дня, з якого вона оголошується померлою.

Для цього спадкоємцю необхідно звернутися із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою, а позивач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з актового запису про народження № 11 від 09.04.1979 року, проведеного Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області та актового запису про укладення шлюбу № 635 від 24.03.1989 року, проведеного відділом ЗАГС Чернігівського міськвиконкому.

Згідно довідок КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», сформованих на підставі даних технічного архіву, житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , збудований у 1989 році, а приналежні до нього господарські будівлі і споруди у 1990 році. Житловий будинок по АДРЕСА_2 з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами (окрім бані), збудований у 1992 році, а баня у 2002 році.

Право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , зареєстровано 20.11.1989 року за ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 25.10.1989 року виконкомом Сколівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому від 19.10.1989 року за № 283 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 138).

Право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 зареєстровано 15.09.2010 року за ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.09.2010 року Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області на підставі рішення її виконавчого комітету від 06.08.2010 року за № 89 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 141).

Нотаріально посвідченою заявою від 27.11.2014 року, поданою в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, ОСОБА_3 відмовилася від спадщини в користь ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). якщо майно дружини/чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості в наслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 60 Сімейного кодексу України закріпила так звану «презумпцію спільної сумісної власності подружжя». Презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2014 року за № 00000449 за фактом смерті ОСОБА_5 , зокрема, акта про пожежу від 21.05.2014 року, пожежею знищено дах та перекриття по усій площі житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , а також пошкоджено його стіни на площі орієнтовно 80 кв. м..

Переліком накладних на придбання будівельних матеріалів та обладнання, наданих позивачкою ОСОБА_1 від 07.11.2014 року за № 7 на суму 27 196 грн., від 20.11.2014 року за № 317 на суму 34 400 грн., від 06.11.2017 року за № 224 на суму 50 853 грн. 90 коп., від 26.04.2018 року за № 8 на суму 11 360 грн. та від 17.05.2019 року за № 10 на суму 35 200 грн. (том 1, а. с. 174-178), а всього на суму 159 009 грн. 90 коп. підтверджуються понесені ОСОБА_1 витрати на проведення відновлювальних та ремонтних робіт в житловому будинок по АДРЕСА_1 після пожежі, зокрема відновлення даху та перекриття, загальний ремонт усередині будинку, заміна вікон та дверей.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на 1/2 частину житловому будинок по АДРЕСА_1 , районний суд виходив з того, що такий набуто подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі, а відтак, такий є спільним майном подружжя.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно актового запису про укладення шлюбу № 635 від 24.03.1989 року, проведеного відділом ЗАГС Чернігівського міськвиконкому, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено 24.03.1989 року.

Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Нижнє - Рожанківської сільської ради від 06.08.2010 року, яке було прийнято через п`ять місяців з часу реєстрації шлюбу.

У погосподарських книгах Нижньо - Рожанківської сільської ради Сколівського району, житловий будинок по АДРЕСА_1 значиться з 1983 року.

І лише приналежні до нього господарські будівлі і споруди споруджено у 1990 році, що вбачається з довідки КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

Тому, колегія приходить до висновку, що ОСОБА_3 не довела належними доказами спорудження житлового будинку по АДРЕСА_1 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_5 .

З наведених мотивів, рішення суду в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 08.12.2014 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком Віктором Івановичем спадкоємцю майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дочці ОСОБА_1 , спадкова справа № 143/2014 рік, зареєстроване у реєстрі за № 452, на спадкове майно - цілий дерев`яний житловий будинок з трьох житлових кімнат розміром житлової площі 43,3 кв. м та кухні, загальною площею 114,9 кв. м, позначений на плані під літерою А-1, та господарських будівель і споруд: літньої кухні Б, сараю В, убиральні Г, сараю Д, огорожі № 1, розташованого у АДРЕСА_1 , - у частині права на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного нерухомого майна та в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1 , як майно, що набуте подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя слід скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок по АДРЕСА_2 з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який зареєстровано на праві власності за ОСОБА_5 , збудовано у 1992 році під час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18 травня 2020 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.12.2014 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком Віктором Івановичем спадкоємцю майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дочці ОСОБА_1 , спадкова справа № 143/2014 рік, зареєстроване у реєстрі за № 452, на спадкове майно - цілий дерев`яний житловий будинок з трьох житлових кімнат розміром житлової площі 43,3 кв. м та кухні, загальною площею 114,9 кв. м, позначений на плані під літерою А-1, та господарських будівель і споруд: літньої кухні Б, сараю В, убиральні Г, сараю Д, огорожі № 1, розташованого у АДРЕСА_1 , - в частині права на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного нерухомого майна та в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1 , як майно, що набуте подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я