КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9770/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021року місто Київ

справа № 756/6479/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 14 листопада 2013 року у розмірі 57311,88 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 6453,30 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 44703,25 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2950 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2705,33 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14 листопада 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначав що банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 57311,88 грн та 1600 грн судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03червня 2020 року заочне рішення скасовано та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до кредитного договору від 14 листопада 2013 року відповідачу емітовано кредитну картку № НОМЕР_1 з метою надання можливості користуватися кредитними коштами.

Вказував, що з фото, які містяться в матерілалї справи вюбачається, що відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 .

Зазначав, що відповідач користувався кредитним лімітом на вказаній картці, зокрема поповнював мобільний телефон, здійснював оплату в мережах магазинів.

Зауважував, що враховуючи, що фактично отримані та використані кошти позичальником в добровільному порядку не повернуті, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості.

Посилався на те, що банком надано всі належні та допустимі докази в підтвердження позовних вимог, а відповідачем розрахунок заборгованості не спростований.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір між сторонами є неукладеним, що унеможливлює вирішення питання про належність виконання відповідачем своїх зобов`язань за таким договором, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписав заяву б/н, відповідно до якої отримав кредитну картку та кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 14 листопада 2013 року станом на 18 квітня 2017 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів.

В подальшому позивачем до суду було надано: виписку по рахунку за період з 01 січня 2013 року по 09 червня 2020 року, довідку про видачу кредитних карт, довідку про зміну умов кредитування, копію анкети-заяви від 29 жовтня 2011 року та фото відповідача з виданими картками.

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію.

Вказана анкета-заява не містить даних про умови кредитування, зокрема - розмір процентів за користування кредитом, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею, комісією та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів приходить довисновком, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею, комісією та штрафиза період невиконання зобов`язань за договором.

Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6453,30 грн.

Позивач, на підтвердження своїх вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 14 листопада 2013 року станом на 18 квітня 2017 року, виписку по рахунку за період з 01 січня 2013 року по 09 червня 2020 року, довідку про видачу кредитних карт, довідку про зміну умов кредитування.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_2 - дата відкриття 14 листопада 2013 року, термін дії до 10/17.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що:

старт карткового рахунку № НОМЕР_2 - 14 листопада 2013 року;

зміна кредитного ліміту 14 листопада 2013 року - кредитний ліміт 7000;

зміна кредитного ліміту 15 грудня 2014 року - кредитний ліміт 6460 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку із невиконанням умов договору у відповідача станом на 18 квітня 2017 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6453,30 грн.

При цьому, з розрахунку заборгованості станом на 18 квітня 2017 року та виписки по рахунку за період з 01 січня 2013 року по 09 червня 2020 року вбачається, що відповідач здійснював витрати кредитних коштів по рахунку за карткою № за карткою № НОМЕР_2 та періодично вносив кошти на погашення кредиту.

Заперечуючи проти позову, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказував на те, що в 2013 році він декілька разів відвідував відділення ПРИВАТБАНКУ, де одного разу до нього звернувся менеджер банку із пропозицією оформити банківську картку на вигідних умовах. В подальшому співробітник установи роздрукував ряд документів, після ознайомлення з якими він відмовився від їх підписання, зважаючи на невідповідність їх його інтересам. Зазначав, що будь-яких коштів від позивача він не отримував. Також посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Разом з тим, посилання відповідача на те, що він не отримував картку спростовуються розрахунком заборгованості за договором №б/н від 14 листопада 2013 року станом на 18 квітня 2017 року, випискою по рахунку за період з 01 січня 2013 року по 09 червня 2020 року, довідкою про видачу кредитних карт, довідкою про зміну умов кредитування, фото відповідача з виданою карткою від 14 листопада 2013 року.

Що стосується строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, то він ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пропущений, оскільки за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що останнім днем дії картки № НОМЕР_2 , яка була випущена відповідачу на виконання договору б/н від 14 листопада 2013 року є 30 жовтня 2017 року, заборгованість позивач просив стягнути з відповідвача, яка виникла станом на 18 квітня 2017 року, а з даним позовом банк звернувся до суду 13 травня 2017 року.

Отже, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пропущено строк звернення до суду з даними вимогами.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредита у розмірі 6453,30 грн.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати у загальному розмірі 450,40 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1д, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6452 грн. 30 коп. та судові витрати у розмірі 450 грн. 40 коп.

В решті вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: