КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9465/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Протекон» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Протекон» про стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем учасника ТОВ «Завод Протекон» ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що їй було відмовлено у вступі до ТОВ «Завод Протекон», а тому за приписами ст.55 Закону України «Про господарські товариства» у позивача виникло право на отримання в грошовій формі частини майна ТОВ «Завод Протекон», пропорційно частці спадкодавця ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства.

21 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду

м. Києва з позовом до ТОВ «Завод Протекон» про стягнення частки померлого ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон».

Зазначала, що 20 серпня 2013 року відповідач ТОВ «Завод Протекон» виплатив ОСОБА_1 вартість частки померлого ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон», що становила 16 463 грн. 16 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у справі

№756/10440/13 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Завод Протекон» на користь позивача вартість частки померлого ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон», що становила 155 488 грн. 96 коп., які були сплачені ОСОБА_1 06 серпня 2019 року.

У зв`язку з несвоєчасністю виплати вартості частки спадкодавця у майні товариства, ОСОБА_1 , керуючись ч.2 ст.625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 242 873 грн. 76 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 27 809 грн. 09 коп. за період від 21 серпня 2013 року до 05 серпня 2019 року, визнавши поважними причини пропуску нею позовної давності.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Завод Протекон» на користь ОСОБА_1 втрати від інфляції у сумі 242 873 грн. 76 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 27 809 грн. 09 коп. і здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЗАВОД ПРОТЕКОН» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем у повному обсязі сплачено ОСОБА_1 вартість частки спадкодавця ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон», пропорційно до частки померлого у статутному капіталі товариства, лише 06 серпня 2019 року, то відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання зі сплати вартості частки ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон» за період від 15 червня 2012 до 06 серпня 2019 року.

Щодо розрахунку втрат від інфляції та трьох процентів річних за прострочення зобов`язання, то суд вказав, що будь-яких доказів на їх спростування відповідачем суду не надано.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що за рішенням загальних зборів засновників від 03 серпня 2010 року, оформленим протоколом №01/10, здійснено реорганізацію ЗАТ «Завод Протекон» шляхом перетворення його у ТОВ «Завод Протекон».

Засновниками ТОВ «Завод Протекон» стали акціонери реорганізованого ЗАТ «Завод Протекон».

Встановлено, що частка ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Завод Протекон» становила 0,53591 %.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і спадщину після його смерті прийняла його донька ОСОБА_1 .

За приписами ст.54 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.

При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

Після смерті батька, 24 грудня 2012 року позивач, як спадкоємець померлого ОСОБА_2 , подала ТОВ «Завод Протекон» заяву про вступ до товариства, проте рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Завод Протекон», оформленим протоколом від 14 лютого 2013 року №01/13, ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті її до складу учасників товариства та вирішено відповідно до положень ст.55 Закону України «Про господарські товариства» сплатити ОСОБА_1 вартість частки у майні ТОВ «Завод Протекон», яка належала спадкодавцеві.

Згідно з балансом станом на 14 червня 2011 року вартість чистих активів ТОВ «Завод Протекон» складала 3 072 000 грн., а тому вартість частки ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон» - 16 436 грн. 16 коп. (3 072 000 грн. х 0,53591 % = 16 436 грн. 16 коп.), яка була сплачена ОСОБА_1 20 серпня 2013 року.

Вважаючи, що вартість частки померлого ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон» має розраховуватись виходячи з дійсної (ринкової) вартості об`єкта оцінки, з урахуванням всього майна товариства, 21 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Завод Протекон» про стягнення вартості частки з відповідача.

Встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у справі № 756/10440/13 у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2018 року у справі

№ 925/1165/14 зазначила, що вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

Отже, вартість частини майна товариства, належна до сплати учаснику, який виходить з цього товариства, має визначатися не з балансової вартості, а з дійсної (ринкової) вартості об`єкта оцінки, пропорційно до частки учасника в статутному капіталі товариства.

При цьому вартість частки в майні товариства, яка належала спадкодавцю, визначається на день смерті учасника (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №592/7412/16-ц).

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі

№756/10440/13 встановлено, що вартість частки в майні ТОВ «Завод Протекон», яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на день його смерті, тобто, на ІНФОРМАЦІЯ_1 , становила 17 1952 грн. 12 коп.

Оскільки 20 серпня 2013 року товариством сплачено ОСОБА_1 вартість частки майна товариства у сумі 16 463 грн 16 коп., то суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача ТОВ «Завод Протекон» на користь позивача ОСОБА_1 невиплачену частину вартості майна ТОВ «Завод Протекон» у сумі 155 488 грн. 96 коп. (171 952 грн 12 коп. - 16 463 грн 16 коп. = 155 488 грн. 96 коп.) (а. с. 9-11).

Також встановлено, що 06 серпня 2019 року ТОВ «Завод Протекон» виконало постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі №756/10440/13 та сплатило ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 155 488 грн 96 коп. (а.с.16).

Щодо правомірності вимог позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції та трьох процентів річних від простроченого зобов`язання, то суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Як вбачається зі змісту ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

У постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року у справі №14/214(10), викладено правову позицію про те, що учасник господарського товариства, який вийшов зі складу останнього, вправі вимагати сплати вартості частки майна з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Моментом вибуття померлого ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ «Завод Протекон» є день його смерті (такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій Касаційним цивільним судом у складі Верхового Суду від 16 січня 2019 року у справі №592/7412/16-ц).

Отже, відповідно до положень ст.54 Закону України «Про господарські товариства» виплата позивачці частки спадкодавця у майні товариства повинна була бути здійснена протягом 12 місяців з моменту смерті ОСОБА_2 , тобто у термін до 14 червня 2012 року (такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №592/7412/16-ц).

Так як відповідачем у повному обсязі сплачено ОСОБА_1 вартість частки спадкодавця ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон», пропорційно до частки померлого у статутному капіталі товариства, лише 06 серпня 2019 року, то відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання зі сплати вартості частки ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон» за період від 15 червня 2012 до 06 серпня 2019 року (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, у постанові від 16 липня 2019 року у справі №921/233/18).

Позивачем розраховано втрати від інфляції та три проценти річних за прострочення зобов`язання за період від 21 серпня 2013 року до 05 серпня 2019 року включно.

Втрати ОСОБА_1 від інфляції у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Завод Протекон» зобов`язань зі сплати у повному обсязі вартості частки спадкодавця ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон», пропорційно до частки померлого у статутному капіталі товариства, складають 242 873 грн. 76 коп. (155 488 грн. 96 коп. х 2,562 - індекс інфляції за період від 21 серпня 2013 року до 05 серпня 2019 року включно = 242 873 грн. 76 коп.); три проценти річних від простроченої суми становлять 27 809 грн. 09 коп. (155 488 грн. 96 коп. х 3% / 365 днів х 2176 днів (від 21 серпня 2013 року до 05 серпня 2019 року включно) = 27 809 грн 09 коп.).

Будь-яких доказів на спростування розрахунку втрат від інфляції та трьох процентів річних за прострочення зобов`язання відповідачем суду не було надано.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 у справі № 6-116цс13).

За ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, за приписами ч.5 ст.267 ЦК України порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Судом з`ясовано, що позивачка довідалася про порушення своїх прав 15 червня 2012 року, проте пред`явила цей позов до суду 18 грудня 2019 року, тобто з пропуском позовної давності.

Разом з тим, судом встановлено, що 21 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду у межах позовної давності з позовом про стягнення вартості частки спадкодавця ОСОБА_2 у майні ТОВ «Завод Протекон», пропорційно до частки померлого у статутному капіталі товариства.

На момент пред`явлення позову позивач не знала і не могла знати суму, яка буде стягнута з ТОВ «Завод Протекон» за рішенням суду, в основу якого буде покладено висновок комплексної судової оціночно-будівельної, оціночно-земельної та економічної експертизи.

Розгляд справи №756/10440/13 за позовом ОСОБА_1 тривав більше шести років, при цьому вини, бездіяльності чи недбалості з боку позивачки у цьому немає, так як вона добросовісно вчиняла всі вчасні, необхідні дії щодо звернення до суду з метою захисту своїх прав.

За наведених підстав колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо поважності причин пропуску ОСОБА_1 позовної давності.

За таких обставин суд вірно вважав також необхідним стягнути з ТОВ «Завод Протекон» на користь ОСОБА_1 втрати від інфляції у сумі 242 873 грн. 76 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 27 809 грн. 09 коп.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що особа має право на відшкодування витрат на професійну правову допомогу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача було надано договір про надання правничої допомоги від 04 вересня 2019 року №47 та додатковий договір №1, укладені між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ЮСТІС»; детальний опис робіт (наданих послуг) від 26 березня 2021 року та акт наданих послуг від 26 березня 2021 року, який містить перелік наданих послуг, а також їх вартість в розмірі 13000 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якій просив суд відмовити ОСОБА_1 у компенсації цих витрат повністю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року №905/1795/18).

З врахуванням обґрунтованості та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу до предмету спору з врахуванням ціни позову, значення справи для сторін, суд дійшов вірного висновку про необхідність частково присудити відповідачеві витрати на професійну правничу допомогу адвоката, стягнувши їх у сумі 5000 грн. з відповідача ТОВ «Завод Протекон».

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Протекон» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: