ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Херсон

номер справи: 766/10410/21

номер провадження № 22-ц/819/1557/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області в складі судді Войцеховської Я.В. від 24 червня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Куниця Валерія Валеріївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток житлового будинку, визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності,

встановив:

В червні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Куниця Валерія Валеріївна про визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток житлового будинку, визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію права власності,, в якому просила:

- визнати недійними договори купівлі-продажу від 19.03.2021, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Куниця В.В. за р. № 611 та 612, за якими передано у власність ОСОБА_3 по Ѕ частини житлового будинку, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати неправомірними та скасувати рішення державного реєстратора- приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Куниця В.В. за номером запису про право власності 41081955 від 19.03.2021 (індексний номер 5792183) та 41082199 від 19.03.2021 (індексний номер 57192451) за ОСОБА_3 по Ѕ частини житлового будинку, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із припиненням речових прав за договорами купівлі-продажу від 19.03.2021, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які посвідчені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Куниця В.В. за р. № 611 та 612.

- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 все понесені судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний житловий будинок належав ОСОБА_2 на праві власності та був предметом іпотеки за іпотечним договором № С-00279/49 від 28.02.2008, укладеним між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Задніпряною А.І., за р. № 801, з метою забезпечення виконання зобов`язань, що виникають з Генеральної угоди № С- 00279/49-08 від 27.02.2008.

Позивач зазначає, що з Генеральної угоди № С-00279/49_08 від 27.02.2008, договору про надання траншу № С-00279/49-08 ВІД 28.02.2008, договору про надання траншу № С-00279/49-08 від 15.08.2008, додаткової угоди « 1 від 15.08.2008 до Генеральної угоди № С-00279/49-08 від 27.02.2008, укладених між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 , інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 253860832 від 22.04.2021 вбачається, що в кредитний та іпотечний договори були внесені зміни в частині розміру основного зобов`язання та неодноразово змінювались іпотекодержателі.

Згідно договору від 24.12.2020 про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Херсонскього міського нотаріального округу Маковецькою О.А. за р. № 4703 змінено іпотекодавця на ОСОБА_4 .

Також посилається на те, що наявне судове рішення від 21.01.2011 року про дострокове стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «СебБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 709 222,46 грн.

Зазначає, що 19.03.2021, відповідно до двох договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Куниця В.В. за р. № 611 та 612, передано у власність ОСОБА_3 по Ѕ частини житлового будинку.

Позовна заява обґрунтована тим, що іпотекодержатель у позасудовому порядку згідно положень іпотечного договору не мав прав, не будучи фінансовою установою, звернути стягнення шляхом продажу покупцю предмету іпотеки; при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на спірний будинок приватним нотаріусом було порушено вимоги законів України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку» та не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є валютним, житловий будинок є єдиним житлом родини позивача, тому примусове відчуження за іпотечним застереженням без його на те згоди є незаконним.

Порушення вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та наведені обставини стали підставою для заявлення наведених позовних вимог.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила вжити заходів забезпечення позову:

- шляхом заборони ОСОБА_3 та органам державної реєстрації місця проживання фізичних осіб вчиняти будь-які дії з житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі шляхом: заборони входження, вселення, виселення, реєстрації проживання інших осіб та/або зняття з реєстрації зареєстрованих осіб; накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

- та заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав) щодо вказаного житлового будинку.

В обґрунтування вказаної заяви зазначила, що між сторонами дійсно виник спір, позовна заява обґрунтована тим, що іпотекодержатель у позасудовому порядку згідно положень іпотечного договору не мав прав, не будучи фінансовою установою, звернути стягнення шляхом продажу покупцю предмету іпотеки; при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на спірний будинок приватним нотаріусом було порушено вимоги законів України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку» та не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є валютним, житловий будинок є єдиним житлом родини позивача, тому примусове відчуження за іпотечним застереженням без його на те згоди є незаконним.

Застосування запропонованих видів забезпечення позову убезпечить вчинення будь-яких дій з боку відповідачів щодо спірного майна та не породить нових судових процесів. Крім того, зазначає, що ОСОБА_3 , а також його родичи намагаються проникнути до спірного житлового будинку, вимагають від позивача та його родичів звільнити будинок та виселитися.

Заявник зазначає, що на даний час незабезпечення позову може ускладнити або унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист та поновлення порушених прав позивача за захистом, яких він звернувся.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу суду, як таку як постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що реальна загроза невиконання рішення суду полягає в тому, що відповідач має можливість розпорядитися будинком, ОСОБА_3 та його родичі намагаються проникнути до спірного житлового будинку, вимагають звільнити його від рухомого спірного житлового будинку. Зі слів ОСОБА_3 позивач та члени його родини будуть зняті з реєстрації місця проживання. Адвокат зазначила, що після подання апеляційної скарги наявне оголошення у газеті про продаж будинку, який є предметом спору, а його ідентифікацію визначила тим, що вона безпосередньо була на території будинку та стверджує що на фото для продажу вказаний саме спірний будинок.

Спірний житловий будинок є єдиним житлом позивача та його родини, не дотримання вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», незаконне примусове відчуження єдиного житла за іпотечним застереженням, намагання ОСОБА_3 реалізувати будинок свідчать про наявність спору та обставини щодо необхідності забезпечення позову, а отже незабезпечення позову може породити інші судові справи.

Зазначає, що висновки суду про не надання жодного доказу на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, та з долучених до матеріалів позовної заяви доказів, неможливо встановити про обставини викладені заявником у поданій заяві не є обґрунтованими, оскільки вірогідне повторне відчуження або фактичне виселення позивача та членів його родини можна буде підтвердити доказами, які вже будуть свідчити про дії, які вже сталися: продали, виселили і забезпечення позову буде вже недоцільно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 , доводи скарги не визнав, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін. Зазначає, що позивачем не надані докази вчинення дій, направлених на відчуження майна., а самі лише твердження про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , який діє від імені ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Предметом позову є оспорення договорів купівлі-продажу будинку, іпотекодавцем якого був позивач та власником якого внаслідок оспорюваних правочинів став ОСОБА_3 , а також неправомірність рішення щодо реєстрації права власності на будинок з підстав порушення вимог законів України.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник позивача посилалась на те, що забезпечення позову убезпечить вчинення будь-яких дій з боку відповідачів щодо спірного майна та не породить нових судових процесів; ОСОБА_3 , а також його родичи намагаються проникнути до спірного житлового будинку, вимагають від позивача та його родичів звільнити будинок та виселитися. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила щодо наявності оголошення про продаж спірного будинку, що представником відповідача не підтверджено та не спростовано.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , просила заборони ОСОБА_3 та органам державної реєстрації місця проживання фізичних осіб вчиняти будь-які дії з житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі шляхом: заборони входження, вселення, виселення, реєстрації проживання інших осіб та/або знання з реєстрації зареєстрованих осіб; накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових правна нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав) щодо вказаного житлового будинку.

З наданої представником позивача, суду апеляційної інстанції інформації з виконавчого комітету Херсонської міської ради, вбачається, що згідно з відомостями, наявними у Реєстрі територіальної громади міста Херсона, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.03.2021. Підстава надання адміністративної послуги відчуження житла відповідно до абзацу 9, пункту 26 Постанови №207 від 02.03.2016 року.

Разом з тим, предметом позову не є вселення, виселення, а також вимоги, наслідком яких є зняття з реєстрації місця проживання, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_3 та органам державної реєстрації місця проживання фізичних осіб вчиняти будь-які дії з житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі шляхом: заборони входження, вселення, виселення, реєстрації проживання інших осіб та/або знання з реєстрації зареєстрованих осіб; накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи предмет спору, обсяг заявлених вимог та те, що позивачем надані докази які свідчать про наявність у відповідача реальної можливості вчинити дії відчуження житлового будинку та, які можуть мати наслідком зміну власника майна позивача і внесення відповідних реєстраційних даних щодо нерухомого майна , що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких останній звернувся з відповідним позовом до суду і за результатами розгляду якого може бути ухвалено відповідне рішення, колегія суддів вважає, що застосування таких видів забезпечення позову, як накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України відповідатиме меті застосування правового інституту забезпечення позову та позовним вимогам.

Колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову має тимчасовий характер та поширюється на час розгляду справи, а тому, накладення арешту на належний ОСОБА_3 будинок не можна розцінювати як порушення права власності та заборона здійснення реєстраційних дій щодо цього нерухомого майна не є порушенням права власності ОСОБА_3 ..

До того ж обставини відчуження нерухомого майна, про накладення арешту на яке порушував питання позивач, свідчить саме про існування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання у майбутньому можливого рішення суду у цій справі.

Таким чином, заявник обґрунтував наявність підстав для забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, та зважаючи на те, що обрані ним види забезпечення позову знаходиться у необхідному (обов`язковому) правовому зв`язку із зазначеними позовними вимогами та предметом позову, колегія суддів вважає, що заява останнього підлягає задоволенню частково, а тому ухвала суду першої інстанції в частині відмови у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на будинок та заборони вчинення реєстраційних дій, здійснення державної реєстрації прав та або їх обтяжень, заборони вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково. А саме, забезпечити позов шляхом:

накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборони суб?єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам, в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати державну реєстрацію прав та вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на набуття, зміну чи припинення речових прав та вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367,374,376,382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області в складі судді Войцеховської Я.В. від 24 червня 2021 року в частині відмови у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на будинок та заборони вчинення реєстраційних дій, здійснення державної реєстрації прав та або їх обтяжень, заборони вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно скасувати.

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належного ОСОБА_3 ;

- заборони суб?єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам, в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати державну реєстрацію прав та вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на набуття, зміну чи припинення речових прав та вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 02 вересня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська