Номер провадження: 22-ц/813/4069/21
Номер справи місцевого суду: 520/2488/19
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА",

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ",

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2019 року у складі судді Васильків О.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", третя особа - ТОВ "УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ", про захист прав споживачів та просив суд визнати недійсним кредитний договір №4df5c05a-ecf6-4c78-b27a-57d40de88534 від 03.05.2018, укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , діяла без відповідного його доручення та поза його волею; визнати недійсним кредитний договір №d5c21bf1-f6ca-47be-a395-edea8aee98ff від 08.06.2018, укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , яка діяла без відповідного доручення ОСОБА_1 та поза його волею; зобов`язати ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 всі відомості кредитного договору №4df5c05a-ecf6-4c78-b27a-57d40de88534 від 03.05.2018 та кредитного договору №d5c21bf1-f6ca-47be-a395-edea8aee98ff від 08.06.2018; стягнути з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 198 092,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 29.08.2018 на його мобільний телефон надійшли СМС щодо наявності непогашеної заборгованості в «Манівео». Позивач ОСОБА_1 зазначив, що ніколи не звертався до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ніколи не отримував кредитні кошти. Окрім того, картковий рахунок, на який ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» був здійснений переказ грошових коштів в сумі 5830,00 грн., йому не належить. На вимогу адвоката позивача анулювати правочини, що неправомірно укладені між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та невідомими особами, що без наявності на те правових підстав діяли від імені ОСОБА_1 , видаючи себе за нього, представник ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» жодної відповіді не надав й жодних дій на виконання зазначеної вимоги не виконав. В телефонних розмовах працівники ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» неодноразово запевняли, що кредитний договір від 08.06.2018 анульовано й стосовно цього договору скасовано всю заборгованість й відомості у кредитній історії, однак відомості щодо вказаного договору з кредитної історії ОСОБА_1 досі не видалені, за договором продовжує нараховуватись заборгованість, яка в грудні 2018 року вже склала 23494,90 грн. Внаслідок вказаних обставин позивач отримує відмови в наданні кредиту в інших банках та фінансових установах, що завдає йому моральної шкоди, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано кредитний договір №4df5c05a-ecf6-4c78-b27a-57d40de88534 від 03.05.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , діяла без відповідного доручення ОСОБА_1 та поза його волею, - недійсним; визнано кредитний договір №d5c21bf1-f6ca-47be-a395-edea8aee98ff від 08.06.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , діяла без відповідного доручення ОСОБА_1 та поза його волею, - недійсним; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн; в іншій частині вимог ОСОБА_1 - відмовлено; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" на користь держави судовий збір в розмірі 2350,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 26.10.2019 відповідачем анульовано кредитні договори, тобто на момент відкриття провадження у справі судом будь-які взаємовідносини між позивачем і відповідачем були відсутні. Роздруківка «кредитного звіту» від 22.02.2019 не може вважатися письмовим доказом, оскільки не містить ні назви установи, яка його надала, ні її печатки, ні підпису відповідальної особи, не відповідає ознакам ні оригіналу, ні копії. Суд сам собі суперечить щодо наявності кредитної історії ОСОБА_1 та не врахував, що вказані відносини регулюються нормами Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», а керувався лише свідченнями третьої особи, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок, що відповідач самостійно здійснює видалення інформації зі звіту. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про завдану моральну шкоду саме відповідачем та підтверджували втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Суд не взяв до уваги те, що у позивача є кредитна заборгованість перед ТОВ «Прості займи». Ніяких доказів на підтвердження того, що позивачу відмовляють у наданні кредитних коштів через відповідача немає. Суд визнав кредитні договори, які відсутні в реєструючій системі та бухгалтерському обліку відповідача, недійсними.

03.08.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як підтверджується матеріалами справи 29.08.2018 позивачем отримано два СМС-повідомлення з наступним змістом: «Боржник ОСОБА_1 , проігнорував вимоги кредитора та не закрив борг в «Манівео». Тому буде здійснено візит за місцем його/її реєстрації та проживання. Для вирішення фінансових питань - йому потрібно закрити борг. Тел 0-800-21-93-93; »; «Директору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» Андроніковій О.О. 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15, літера Б, перший поверх Дата подачи заявки: 08.06.2018 Договор: 787445111 Номер карты: 4306-53ХХ-ХХХХ-1596 Мобільний телефон НОМЕР_1 ».

З роздруківки з сайту Сервісу визначення банку по номеру карти вбачається, що карта, номер якої зазначено в СМС-повідомленні, оформлена в ПАТ «Ощадбанк».

Відповідно до Акту №25/0919-1 про результати проведення внутрішнього службового розслідування від 25.09.2018 на підставі «Запиту на інформацію» ОСОБА_1 від 12.09.2018, від 19.09.2018 було проведено службове розслідування щодо з`ясування обставин оформлення кредитного договору №992501828 від 03.05.2018 та кредитного договору №787445111 від 08.06.2018. На підставі отриманого «Запиту на інформацію» комісією Товариства було досліджено викладені обставини щодо оформлення договорів та встановлено достатньо допустимих доказів (номер мобільного телефону, електронна адреса, номер карткового рахунку, що не належать ОСОБА_1 ), які вказують на те, що невстановлені особи, використавши персональні дані ОСОБА_1 шахрайським шляхом оформили договори, здійснивши дії, спрямовані на настання юридичних прав та обов`язків, у тому числі: заповнюючи заявку на сайті Товариства зазначили інформацію щодо персональних даних, соціальної інформації, адреси проживання, працевлаштування, фінансової інформації, реквізитів банківської картки, (номер банківської картки, строк дії), чим в свою чергу заподіяли Товариству майнової шкоди в розмірі 9330,00 грн.

Відповідно до довідок ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 26.10.2018, направлених у відповідь на звернення позивача ОСОБА_1 , станом на 26.10.2018 заборгованість за кредитними договорами №787445111 від 08.06.2018 та №992501828 від 03.05.2018 відсутня у зв`язку з повним анулюванням вказаних кредитних договорів в односторонньому порядку. Відповідну інформацію направлено в Бюро кредитних історій для оновлення даних та скасування/видалення наданої раніше інформації по вказаним кредитним договорам. Станом на 26.10.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» будь-яких фінансових, майнових претензій до ОСОБА_1 не має.

З листа ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», від 06.05.2019 вбачається, що кредитні договори № 4df5c05a-ecf6-4c78-b27a-57d40de88534 від 03.05.2018 та №d5c21bf1-f6ca-47be-a395-edea8aee98ff від 08.06.2018 в реєструючій системі та бухгалтерському обліку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на ім`я ОСОБА_1 не обліковуються та ніколи не укладалися саме з такими номерами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Як на підставу недійсності спірних правочинів позивач посилався на те, що оскаржувані договори він не підписував, умови їх не погоджував, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення таких правочинів.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі N 310/11024/15-ц).

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц.

Встановивши, що наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не укладено, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними кредитних договорів з тих підстав, що вони не були укладені між позивачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», не відповідають можливому способу захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, оскільки правочин, який не вчинено, не тягне ніяких правових наслідків для сторін.

Разом з тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постановах від 04 лютого 2021 року у справі N 638/19467/15-ц та від 30 вересня 2020 року у справі N 677/1807/18.

З огляду на закріплений в статті 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем (стаття 49 ЦПК України), тоді як апеляційний суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №911/269/19.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено у заявлений ним спосіб порушення його прав та інтересів з боку відповідача, правові підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові про визнання кредитних договорів від 03.05.2018 та 08.06.2018 недійсними, відшкодування моральної шкоди.

На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вищевикладене з ОСОБА_1 на користь ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3457,80 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ", про визнання кредитних договорів від 03.05.2018 та 08.06.2018 недійсними, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" судові витрати в розмірі 3457,80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 27.08.2021.

Головуючий:

Судді: