Справа №333/1318/21
Провадження №2/333/1875/21
28 липня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатюк І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Запорізька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
05.03.2021 року позивачі звернулись до ОСОБА_4 з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у якому зазначили, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , - не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади в особі Запорізької міської ради.
Зазначена квартира надана ОСОБА_4 для проживання родини з 4 (чотирьох) осіб на підставі ордеру № 163 від 19.04.1988 року.
Відповідальним квартиронаймачем квартири з 19.04.1988 року є ОСОБА_4 , разом з яким право на користування житловою площею (на час звернення за судовим захистом) мають позивачі по справі.
Квартира обліковується за особистим рахунком № НОМЕР_1 .
Відповідальний квартиронаймач ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_2 , після чого у 2003 році залишив місце проживання та переїхав у Вільнянський район Запорізької області, адресу не повідомив.
Сімейні стосунки між колишньою дружиною ОСОБА_2 , донькою ОСОБА_5 , онуком ОСОБА_6 відповідач не підтримує, остаточно, без пояснення будь-яких причин втратив зв`язки з сім`єю. Ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. З вказаного вище часу забрав з собою усі особисті речі та речі повсякденного вжитку, припинив отримання пенсії за вказаною адресою.
З моменту добровільної зміни свого місця проживання та до цього часу відповідач перестав бути членом нашої родини, не приймав жодного разу участі у ремонті та утримання квартири, не отримує будь-якої поштової кореспонденції.
Будь-яких дій, спрямованих на добровільне зняття з реєстрації не вчинив.
На теперешній час продовжується нарахування вартості усіх комунальних послуг на 4 (чотирьох) осіб.
Через наявність вказаної реєстрації позивачі не можуть вирішити питання щодо оформлення субсидії, приватизувати квартиру, тощо.
З урахуванням наведного просять визнати ОСОБА_4 особою, що втратила право користування житловим приміщенням з 2003 року.
Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримують у повному обсязі, просять її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_4 повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, не надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи - Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , - не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади в особі Запорізької міської ради.
Зазначена квартира надана ОСОБА_4 для проживання родини з 4 (чотирьох) осіб на підставі ордеру № 163 від 19.04.1988 року.
Відповідальним квартиронаймачем квартири з 19.04.1988 року є ОСОБА_4 , разом з яким право на користування житловою площею (на час звернення за судовим захистом) мають позивачі по справі.
Квартира обліковується за особистим рахунком № НОМЕР_1 .
Відповідальний квартиронаймач ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_2 , після чого у 2003 році залишив місце проживання та переїхав у Вільнянський район Запорізької області, адресу не повідомив.
Сімейні стосунки між колишньою дружиною ОСОБА_2 , донькою ОСОБА_5 , онуком ОСОБА_6 відповідач не підтримує, остаточно, без пояснення будь-яких причин втратив усі фізичні та духовні зв`язки з нашей сім`єю. Ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. З вказаного вище часу забрав з собою усі особисті речі та речі повсякденного вжитку, припинив отримання пенсії за вказаною адресою.
З моменту добровільної зміни свого місця проживання та до цього часу відповідач перестав бути членом нашої родини, не приймав жодного разу участі у ремонті та утримання квартири, не отримує будь-якої поштової кореспонденції.
Будь-яких дій, спрямованих на добровільне зняття з реєстрації не вчинив.
На теперешній час продовжується нарахування вартості усіх комунальних послуг на 4 (чотирьох) осіб.
Через наявність вказаної реєстрації позивачі не можуть вирішити питання щодо оформлення субсидії, приватизувати квартиру, тощо.
Факт не проживання відповідача ОСОБА_4 в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , підтверджено довідкою, яка посвідчена у передбачений спосіб представником управляючої компанії ТОВ «Місто для людей».
Відповідно до ст. 79 ЦПКУ «Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.»
Відповідно до ст. 80 ЦПК України «Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.»
Статті 61-70 ЖКУ передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Спірні відносини,які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами Житлового Кодексу України,а саме ст.71-72 ЖКУ.
Ч. 4 ст.9 ЖКУ передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.»
Відповідно до ст.72 ЖКУ «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.»
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум ВерховногоСуду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р., №2, підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦКУ). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦКУ).
Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст. 71 ЖКУ, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖКУ, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.
Відповідно до ст. 71 ЖКУ за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.»
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідача ОСОБА_7 в зазначеній квартирі перешкоджає позивачам останній в повній мірі користуватися житловим приміщенням, а саме унеможливлює оформлення субсидії, приватизації, тощо. Отже, порушені права та перешкоди в користуванні позивачів квартирою цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. 16 ЦК України, ст. 71,72 ЖК України ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Запорізька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова