Справа № 137/202/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2021 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голота О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку у порядку спадкування, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 , матір її покійного батька ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_2 17.04.2001 року склала заповіт, яким усе своє рухоме і нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, присадибну земельну ділянку площею 0,50 га (що передано у приватну власність, згідно рішення виконкому Уладівської сільради №26 від 17.04.1997) та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельну частку пай) заповіла одну половину всього майна ОСОБА_3 , а другу половину всього майна заповіла ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частинах кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_7 , який за життя вищезазначене у заповіті спадкове майно не оформив і свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Вказує, що вона та її сестра ОСОБА_8 , яка від прийняття спадщини відмовилась, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька.

Позов мотивує тим, що в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів, не може оформити спадщину, тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,50 га, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Просить розгляд справи провести без її участі за наявними матеріалами у справі.

Представник відповідача Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області до судового засідання не з`явився, надіслали до суду листа відповідно до якого просять розглядати справу без представника сільської ради. Не заперечують проти визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином повідомлена. До суду повернулися конверти з відміткою "адресат відсутній".

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.5) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.6) ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до заповіту від 20.12.2006 року (а.с.7) ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, присадибну земельну ділянку площею 0,50 га та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельну частку пай) заповідає одну половину всього майна ОСОБА_3 , а другу половину всього майна заповідає ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частинах кожному.

Із листа Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області за №1311/02-14 від 13.08.2019 року (а.с.8) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю документів та підстав, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Із нотаріально завіреної заяви ОСОБА_8 від 28.08.2019 року (а.с.9) судом встановлено, що спадщину після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлені законом строки не приймала, на неї не претендує, з заявою в суд про продовження строків для прийняття спадщини звертатись не буде і претензій не має.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2019 р. (а.с.10-11) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була рідною матір`ю ОСОБА_7 .

Відповідно до копії технічного паспорту (а.с.19-21) зазначена технічна характеристика житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом статті 377 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення мирової угоди між сторонами цього спору) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступу від наведених висновків. Згідно з підпунктом «ґ» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України № 1702-VІ від 05 листопада 2009 року. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в нотаріальному порядку позивач ОСОБА_1 не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок та на земельну ділянку, оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємицею і має право на оформлення спадщини.

Керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76, 81, 206, 247, 259, 263-268 ЦПК України, ст.328, 1218, 1268 ЦК України, постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ст. 120, ст. 125 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами позначений на плані літ. «А» загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., веранда літ. «а1», літня кухня «Б», погріб літ. «П/Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», огорожа №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, ворота №4 та присадибну земельну ділянку площею 0,50 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.