13 вересня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Козирського Є.С.
при секретарі - Лисенко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора,-
До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Одеської області Іскрова Олега Вікторовича, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином
Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Преамбулою Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав.
Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом статті 18 Закону №1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Кабінет Міністрів України Постановою від 25 грудня 2015 р. № 1127 затвердив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком. Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.
Відповідно до статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Частиною шостою статті 12 Закону №1952-IV встановлено, що Державний реєстр прав є державною власністю, складовою Національного архівного фонду і підлягає довічному зберіганню. Вилучення будь-яких документів або частин Державного реєстру прав не допускається, крім випадків, передбачених законом.
У частині другій статті 26 Закону №1952-IV (у редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.
За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Пунктами 5, 6 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону №1952-IV (у редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення.
Судом встановлено, що Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року у справі №509/2238/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожно-транспортною пригодою, в якості забезпечення позову накладено арешт на 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2010 року по справі №2-227/10 та право власності на яку зареєстровано в КП «ОРБТІ та РОН» 29 червня 2011 року під № 2020 в книзі 12.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року у справі № 509/2238/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 308232,98 грн. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року у справі № 509/2238/16-ц набрало законної сили 17 лютого 2020 року на підставі Постанови від 17 лютого 2020 року Одеського апеляційного суду.

Також, Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року у справі №509/1332/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якості забезпечення позову накладено арешт на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2010 року та право власності на яку зареєстровано в КП «ОРБТІ та РОН» 29 червня 2011 р. під №2020 в книзі 12.

Друге обтяження вказаного нерухомого майна (реєстраційний номер будівлі в Реєстрі речових прав на нерухоме майно -237) арештом було зареєстровано 25 квітня 2016 в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером запису про обтяження 30780178 Державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем Комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Одеської області.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки №232530327 від 13 листопада 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в ході виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. 02 травня 2018 року внесено запис до Реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 25962576 про обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_2 в межах суми стягнення, арештом на підставі своєї постанови №56291290, індексний номер рішення 40895549.

Відповідно до інформаційної довідки №234653374 від 30 листопада 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , скасовано 20.03.2019р. на підставі ухвали Одеського апеляційного суду у справі №2-227/2010 від 28 лютого 2019 року. Відомості про скасування права власності внесено до Реєстру державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем Комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Одеської області, індексний номер рішення 46049307.

Згідно з Ухвалою від 28 лютого 2019 року Одеського апеляційного суду у справі №2-227/2010, апеляційним судом було задоволено заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відмову від позову у цій справі, в якій Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2010 року за ними було зареєстровано право власності по 1/3 на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , закрито провадження у цій справі та визнано це рішення нечинним.

Також судом встановлено, що с. Мізікевича Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016року №1377-VIII перейменовано у с. Лиманка.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач посилається на порушення її прав як стягувача відносно ОСОБА_2 , який за Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року у справі № 509/2238/16-ц, яке набрало законної сили, зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду позивачу, оскільки оскаржуване рішення державного реєстратора Іскрова О.В. про реєстрацію скасування права власності ОСОБА_2 на належне йому нерухоме майно відбулось безпідставно та всупереч приписам Закону № 1952-IV, а також роз`ясненням утримувача Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо підстав скасування та внесення записів про право власності до реєстру. Зокрема, що державний реєстратор Іскров О.В. прийняв оскаржуване рішення про скасування права власності ОСОБА_2 на 1/3 будинку за адресою: АДРЕСА_2 під час наявності в Єдиному реєстрі заборон запису про арешт зазначеного нерухомого майна, а також що Ухвала від 28 лютого 2019 року Одеського апеляційного суду у справі №2-227/2010 про закриття провадження у цій справі через прийняття відмови позивачів від позову не є законодавчо встановленою підставою для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за цими особами.

Судом встановлено, що з наданих позивачем відомостей, а також матеріалів справи вбачається, що державний реєстратор Іскров О.В. прийняв оскаржуване рішення (індексний номер рішення: 46049307) про скасування права власності, зокрема, ОСОБА_2 під час наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна арештів на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які були накладені на вказане нерухоме майно рішеннями судів як забезпечувальні заходи у цивільних справах №509/2238/16-ц та №509/1332/16-ц, а також як заходи в межах примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні по справі №509/2238/16-ц.

Аналізуючи вказані обставини та вимоги Закону № 1952-IV, наявність зареєстрованих обтяжень речових прав, одним з яких є арешт нерухомого майна, є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки такі обтяження не будуть зняті. Отже, державний реєстратор Іскров Олег Вікторович не мав законних підстав приймати оскаржуване рішення індексний номер 46049307 про скасування права власності ОСОБА_2 на підставі Ухвали Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року по справі №2-227/2010.

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону 1952-IV (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно частини другої статті 31-1 Закону 1952-IV державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення

З наведених приписів Закону 1952-IV вбачається, що ним передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Таким чином, згідно із Законом 1952-IV, Ухвала від 28 лютого 2019 року Одеського апеляційного суду щодо закриття провадження у справі №2-227/10 та визнання нечинним РішенняОвідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2010 року, на підставі якого було прийнято рішення державним реєстратором про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно і внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно, оскільки нечинне рішення суду не створює жодних юридичних наслідків.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Зазначений висновок повністю узгоджується з Роз`ясненнями від 22 червня 2007 року N 19-32/30 Міністерства юстиції України «Щодо надання роз`яснення стосовно рішень судів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна», а також правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, наведені у Постанові від 11 вересня 2018 року по справі 909/968/16 та Постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року по справі 28/29-б-43/212-2012.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11 вересня 2018 року по справі 909/968/16 навела правові висновки, відповідно до яких рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав.

Проте, відповідач у справі державний реєстратор Іскров Олег Вікторович, всупереч вимогам Закону 1952-IV, наведеним роз`ясненням Міністерства юстиції України, прийняв оскаржуване рішення про скасування права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно не у спосіб та порядок, встановлений законом, оскільки Ухвалою від 28 лютого 2019 року Одеського апеляційного суду у справі №2-227/10 не вирішувалось питання про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, в суді апеляційної інстанції такої вимоги не заявлялось.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідачем в порушення вказаних вимог не надано заперечень проти позову та/або доказів правомірності та законності оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи положення приведених норм Закону, надані позивачем докази в їх сукупності, обраний позивачем спосіб захисту та ефективність цього способу захисту відповідно до виниклих спірних правовідносин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та вбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також, 30 серпня 2021 року в ході судового засідання представником позивача, адвокатом Турута Є.І., було подано заяву про розподіл судових витрат.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 14.12.2020 року, додаткова угода №1 до договору щодо розміру гонорару, акт про надання правової допомоги від 29.08.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що заява позивача про розподіл судових витрат підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно частини 2 статті 141 ЦПК Україна інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнт. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно пункту 3.2. Рішення Конституційного суду від 30 вересня 2009 року по справі N 1-23/2009 Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Позивач ОСОБА_1 уклала договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Турута Є.І.

Надану правову допомогу відображено у відповідному акті, який Адвокат та Клієнт підписали, підтвердивши факт надання допомоги та факт оплати наданої допомоги Клієнтом.

Оплата витрат на правову допомогу відповідно до Акту про надання правової допомоги складає: 17500 гривень.

Згідно частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Також Позивачем було сплачено судовій збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином суд доходить до висновку, що заява представника позивача про розподіл судових витрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273, 280-283 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Одеської області Іскрова Олега Вікторовича індексний номер 46049307, на підставі якого внесено записи про скасування права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати записи державного реєстратора Комунального підприємства "Юридичний департамент реєстрації" Одеської області Іскрова Олега Вікторовича внесені на підставі рішення індексний номер 46049307.

Поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записи про права власності на житловий будинок: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Стягнути з державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Стягнути з державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 17 500,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2021 року.

С Суддя: Є. С. Козирський