РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 565/2129/18

Провадження № 22-ц/4815/704/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)

міста Кузнецовськ (нині - міста Вараш)

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 березня 2020 рокуу складі судді горегляд О. І., ухвалене в м. Вараш Рівненської області о 19 годині 00 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - м.Вараш) виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що працював у відповідача на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі. Наказом (розпорядженням) №32-п від 02 жовтня 2018 року, його було звільнено з роботи із займаної ним посади з 03 жовтня 2018 року згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин 03 вересня 2018 року. Вважає своє звільнення незаконним та пояснює, що причиною цього звільнення є упереджене ставлення керівника Територіального центру, а також незаконні дії осіб, які застосували до нього фізичну силу та погрожували розправою. Вказував, що керівником Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області ОСОБА_2 у порушення вимог чинного законодавства (п.4 ч.1 ст.40, ст.ст.147-1, 148, 149 КЗпП України) не було взято до уваги дійсні причини його відсутності на роботі, про які їй було достовірно відомо, та не було нею обгрунтовано у наказі про звільнення відсутності поважних причин. Через події, які відбулися з ним на робочому місці 03 вересня 2018 року, його стан здоров`я значно погіршився, він став боятися ходити вулицями міста в нічний час, його почали турбувати головні болі та безсоння, знизився імунітет, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні у ДЗ «СМСЧ №3 МОЗ України» у період з 26 вересня 2018 року до 02 жовтня 2018 року включно. Позивач зазначив, що попри перебування на лікуванні, 27 вересня 2018 року керівником відповідача було винесено наказ про його звільнення, намагаючись звільнити з роботи з підстав прогулу 03 вересня 2018 року, про що значиться запис у трудовій книжці за №22 від 28 вересня 2018 року. 02 жовтня 2018 року вказаний запис було скасовано керівником з підстав тимчасової непрацездатності позивача до 02 жовтня 2018 року включно. Разом з цим, як вказав ОСОБА_1 , незважаючи на те, що 02 жовтня 2018 року включно він ще перебував на стаціонарному лікуванні, ОСОБА_2 (керівник відповідача) того ж дня одночасно із наказом про скасування наказу про попереднє звільнення винесла новий наказ (розпорядження) про його звільнення із 03 жовтня 2018 року, тобто з наступного дня. Згідно з доводами позивача, оскільки ОСОБА_2 (керівник відповідача) винесла наказ про його звільнення в день, коли він ще перебував на лікуванні, то це свідчить, що вона не бажала аби він виходив на роботу та не бажала отримувати від нього пояснення, що є грубим порушенням трудового законодавства. Із документами, зазначеними в наказі про звільнення від 02 жовтня 2018 року, його ніхто не ознайомлював і їх зміст - невідомий, що підтверджується запитом від 24 жовтня 2018 року та листом-відповіддю від 24 жовтня 2018 року. На переконання ОСОБА_1 , окрім вказаних обставин, які вказують про наявність поважних причин відсутності перебування на робочому місці 03 вересня 2018 року, оспорюваний наказ від 02 жовтня 2018 року є незаконним ще й у зв`язку з порушенням відповідачем вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, відповідно до яких не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Позивач зазначив, що після події, яка відбулась 03 вересня 2018 року має проблеми зі здоров`ям, у період з 03 жовтня 2018 року до 08 жовтня 2018 року він продовжував лікування в КП «Маневицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги», що підтверджується відповідним листком непрацездатності, копія якого додається, тому не міг бути звільненим з роботи з ініціативи власника. Просив суд поновити його на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ (нині - м.Вараш) виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області та стягнути з відповідачана його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 04 жовтня 2018 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 березня 2020 рокувказаний позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - міста Вараш). Стягнуто із Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - міста Вараш) в користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 66129 гривень 17 копійок. Стягнуто із Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - міста Вараш) в дохід держави судовий збір в сумі 1409 гривень 60 копійок. Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі вмотивоване встановленою законом забороною звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності та обґрунтоване тим, що відповідачем як працедавцем така заборона щодо звільнення позивача, який перебував у день звільнення з роботи на лікарняному, була проігнорована, чим порушено охоронювані законом трудові права та гарантії працівника, які підлягають поновленню у судовому порядку. При цьому судом взято до уваги відсутність належних, достовірних, достатніх доказів на підтвердження факту прогулу, вчиненого позивачем 03 вересня 2018 року, який і слугував підставою звільнення його з роботи.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вмотивоване положеннями ст.235 КЗпП України, яка передбачає, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, і при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Судом також враховано, що заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, а тому виплата середнього заробітку здійснюється за весь час вимушеного прогулу та у заявленому позивачем розмірі, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неправильної оцінки фактичних обставин та їх недостатнього дослідження, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш оскаржив його в апеляційному порядку.В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав назву відповідача, назвавши його «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - міста Вараш)» і що така назва юридичної особи відсутня в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Пояснює, що ухвалюючи судове рішення про поновлення позивача на посаді, суд першої інстанції не скасував нормативно-правовий акт, яким було прийнято рішення про його звільнення, тобто наказ № 32-п від 02.10.2018 року, і він є діючим на даний час, і жодного разу ніхто не ставив під сумнів законність його видання. Додає, що поновлення на роботі працівника відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким таке звільнення визнано незаконним, а не з дати винесення судом відповідного рішення та зауважує, що в оскаржуваному судовому рішенні не вказано, з якого часу необхідно поновити позивача на роботі. Доводить, що судом першої інстанції не спростовано докази відповідача про те, що позивач 03 вересня 2018 року вчинив порушення трудової дисципліни та був звільнення за прогул. Заперечує висновок суду першої інстанції про те, що позивача було звільнено в період його тимчасової непрацездатності та пояснює, що в матеріалах справи наявні два листки непрацездатності, видані на ім`я позивача, з яких встановлено, що 02.10.2018 року він перебував на лікуванні одночасно у двох лікарняних закладах різних областей України, а саме: Державному закладі «Спеціалізована медико-санітарна частина №3» Міністерства охорони здоров`я на території Рівненської області та в Комунальному підприємстві «Маневицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Волинської області. Додає, що другий листок непрацездатності має ознаки підробки, оскільки датований 02 жовтня 2018 року, оскільки позивач у цей час перебував на лікуванні ,був на прийомі у лікаря 03 жовтня 2118 року зауважує що листок непрацездатності позивачем не надавався по місцю роботи до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш, а також відмовився надати для огляду в судовому засіданні. Крім того зазначає, що Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш рішення Кузнецовського міського суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу неможливо виконати, оскільки в Територіальному центрі відсутнє відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб звільнених з місць позбавлення волі, а також відсутня посада чергового з режиму цього відділення. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути на його користь судові витрати.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах.

Наказом (розпорядженням) директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ (нині - м.Вараш) ОСОБА_2 №32-п від 02 жовтня 2018 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 - чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

На підставі цього наказу в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 вчинено запис №24 від 03 жовтня 2018 року про звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин, п.ч ч.1 ст.40 КЗпП України.

Наказ Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ (нині - м.Вараш) №32-п від 02 жовтня 2018 року не містить фактичних даних про дату і час вчиненого ОСОБА_1 прогулу без поважних причин, за який його було звільнено з роботи.

Підставами звільнення зазначено: акт про відсутність на роботі чергового з режиму ОСОБА_1 від 04 вересня 2018 року; повідомлення про надання письмового пояснення від 06 вересня 2018 року; акт про відмову від підпису про отримання повідомлення від 06 вересня 2018 року; акт про відмову надавати пояснення від 20 вересня 2018 року; протокол зборів трудового колективу працівників територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ від 25 вересня 2018 року; копія листка ДЗ «СМСЧ-№3 МОЗ України» від 02 жовтня 2018 р. №984; копія листка непрацездатності №850458.

03 вересня 2018 року директором Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ Печончик О. М. складено і затверджено Акт про перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані, який був підписаний свідками: ОСОБА_3 , депутатом Вараської міської ради ОСОБА_8 і ОСОБА_4 та працівниками Варашського відділу поліції ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .. У вказаному акті ОСОБА_2 зазначила, що цей акт складено нею о 21 годині 30 хвилин 03 вересня 2018 року про те, що черговий з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, ОСОБА_1 о 20 годині 00 хвилин 03 вересня 2018 року знаходився на робочому місці у стані, який не дозволяє йому виконувати обов`язки чергового з режиму, у нього було чути запах алкоголю з ротової порожнини, порушено координацію рухів, порушено мову, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву (звичайне почервоніння), поведінка, що не відповідає обстановці, і своїми діями працівник може заподіяти шкоду оточуючим і самому собі. За вказаними зовнішніми ознаками, як зазначено ОСОБА_2 у даному акті, можна припустити, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що робить його поведінку неадекватною. При цьому в акті вказано, що черговому з режиму ОСОБА_1 запропоновано звернутися до лікаря ДЗ СМСЧ-3 і пройти медичний огляд із приводу такого стану та пояснити причини перебування у вищезазначеному стані. Черговий з режиму ОСОБА_1 відмовився дати пояснення та пройти медичний огляд.

Акт від 03 вересня 2018 року не містить даних про ознайомлення з ним позивача, а відомості про відмову ОСОБА_1 від його підписання не засвідчені свідками.

Зазначений Акт директором Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ ОСОБА_2 підтверджує перебування чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, ОСОБА_1 о 20 годині 00 хвилин 03 вересня 2018 року на робочому місці.

Актом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ про відсутність на роботі чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, ОСОБА_1 від 04 вересня 2018 року, затвердженому директором Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ ОСОБА_2 04 вересня 2018 року, який складений депутатом Вараської міської ради ОСОБА_8, депутатом Вараської міської ради ОСОБА_7 , головою громадської ради ОСОБА_3 , громадським діячем ОСОБА_4 і директором Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ ОСОБА_2 зафіксовано, що 03 вересня 2018 року з 22 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин 04 вересня 2018 року черговий з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, ОСОБА_1 після складання акту «Про перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані» від 03 вересня 2018 року та відмови працівникам правоохоронних органів у освідченні стану алкогольного сп`яніння, покинув робоче місце, був відсутній на роботі (як на своєму робочому місці, так і в установі в цілому) протягом робочого часу, згідно графіку роботи чергових з режиму на вересень місяць 2018 року 03 вересня 2018 року з 22 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин 04 вересня 2018 року. Про наявність поважних причин, що пояснюють відсутність на роботі, протягом робочого часу 03 вересня 2018 року, 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 жодними засобами зв`язку не повідомляв директора територіального центру. В телефонній розмові з депутатом Вараської міської ради ОСОБА_8 погрожував, висловлювався невиразною мовою. Своїми діями працівник може заподіяти шкоду оточуючим і самому собі.

04 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Вараського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Кір`янова С.Г. із заявою від 04 вересня 2018 року, в якій повідомив про вчинення кримінального правопорушення депутатами міської ради ОСОБА_8 , ОСОБА_7, ОСОБА_3 , ОСОБА_12, ОСОБА_4 та директором територіального центру ОСОБА_2, зазначивши, що 03 вересня 2018 року біля 21 години 04 хвилини вищевказані громадяни в присутності працівників Вараського відділу поліції погрожували йому фізичною розправою, тому він був змушений покинути робоче місце для захисту свого життя.

Як вбачається із Листа ГУ Національної поліції в Рівненській області №11/Р-349Кц від 26 вересня 2018 року, що 05 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 за фактом погроз фізичною розправою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_2 зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Вараського ВП ГУНП в Рівненській області за №2917 та розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян», про що поінформовано.

12 вересня 2018 року за ухвалою Кузнецовського міського суду №565/1732/18 від 10 лютого 2018 року слідчим відділенням Вараського ВП ГУНП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000316 доручено старшому слідчому СВ Вараського ВП ГУНП Двораку С. Д.. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії та інші процесуальні дії направлені на розкриття даного кримінального правопорушення та прийняття законного процесуального рішення у розумні строки.

Ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області Зейкана І. Ю. від 10 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано службових осіб Варського ВП ГУНП у Рівненській області уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, вказані в повідомленні ОСОБА_1 від 04 вересня 2018 року та розпочати досудове розслідування за фактом погрози вбивством.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000316 від 12 вересня 2018 року підтверджує внесення до ЄРДР 12 вересня 2018 року о 17 годині 52 хвилин 28 секунд слідчим Вараського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Двораком С. Д. відомостей щодо погрози вбивством ОСОБА_1 ..

Наведені обставини вказують на заінтересованість та упередженість осіб, які підписали акт від 04 вересня 2018 року (директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ - ОСОБА_2, депутатів Вараської міської ради Рівненської області - ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та інших осіб - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ), а заява ОСОБА_1 від 04 вересня 2018 року, лист ГУ Національної поліції в Рівненській області №11/Р-349Кц від 26 вересня 2018 року, ухвала слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області Зейкана І.Ю. від 10 вересня 2018 року і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000316 від 12 вересня 2018 року в сукупності та взаємному зв`язку із наданими суду показаннями позивача ОСОБА_1 , допитаного за його згодою як свідка, показаннями свідка ОСОБА_13 , яка показала, що при здачі зміни 03 вересня 2018 року о 16 годині 00 хвилин та прийнятті зміни о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_1 був тверезий і жодних ознак алкогольного сп`яніння не мав, а також свідчать про поважність причин тимчасової відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у період його зміни з огляду на обставини, які передували цьому та змусили позивача 03 вересня 2018 року тимчасово залишити робоче місце чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - міста Вараш).

Таким чином, Акт від 04 вересня 2018 року не є доказом вчинення позивачем ОСОБА_1 прогулу без поважних причин, а відтак і звільнення останнього за прогул без поважних причин згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке ґрунтується на цьому акті, є незаконним.

Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Ппри розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п.4 ст.40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин, встановлених на підставі наданих доказів, передбачених ст.76 ЦПК України, та визнає поважними причинами ті причини, що виключають вину працівника.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни в установі покладено на роботодавця - відповідача, однак наказ Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ №32-п від 02 жовтня 2018 року про припинення трудового договору (контракту) не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки, як вказано вище, він не містить жодних фактичних даних про те, які саме трудові обов`язки порушив позивач ОСОБА_1 , в чому саме полягає його вина та коли і за яких обставин мав місце прогул без поважних причин.

А тому притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді його звільнення з роботи із займаної посади чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ (нині - міста Вараш) є необґрунтованим та суперечить вимогам закону.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України(ч.1ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).

У ст.4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, спрямованої на захист прав працівника, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №3933-XII від 04 лютого 1994 року, передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом п.1 ст.6 зазначеної Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року тимчасова відсутність на роботі у зв`язку з хворобою або травмою не є законною підставою для звільнення.

Відповідно до п.2 ст.9 вказаної Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Згідно з ч.ч.4, 6 ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст.2 КЗпП України визначено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Однією з державних гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Отже, трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Частиною 3 ст.43 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відхиляючи апеляційну скаргу апеляційний суд бере до уваги, що всупереч забороні, встановленій ч.3 ст.40 КЗпП України, звільнення позивача з роботи було проведено в період його тимчасової непрацездатності.

Так наказом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ №32-п від 02 жовтня 2018 року про припинення трудового договору (контракту) звільнено 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, у зв`язку з прогулом без поважних причин п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Разом з тим, 02 жовтня 2018 року, тобто в день видачі вказаного наказу відповідача, та 03 жовтня 2018 року, тобто в день, з якого звільнено з роботи позивача, ОСОБА_1 перебуував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДН №850458, виданим Державним закладом «Спеціалізована медико-санітарна частина №3 Міністерства охорони здоров`я», листком непрацездатності серії АДМ №217677, виданим Комунальним підприємством «Маневицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та листом Комунального підприємства «Маневицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №0836/01-13/2-19 від 01 жовтня 2019 року.

Листок непрацездатності серії АДН №850458, виданий Державним закладом «Спеціалізована медико-санітарна частина №3 Міністерства охорони здоров`я», який розташований за місцем роботи позивача - у м.Вараш Рівненської області, свідчить, що ОСОБА_1 у зв`язку з хворобою лікувався амбулаторно та перебував на денному стаціонарі у вказаному медичному закладі з 26 вересня 2018 року до 02 жовтня 2018 року включно і в цей період часу був тимчасово непрацездатним. Однак цей листок непрацездатності вказаний у наказі Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ №32-п від 02 жовтня 2018 року про припинення трудового договору (контракту) як підстава звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Листок непрацездатності серії АДМ №217677, виданий Комунальним підприємством «Маневицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги», який розташований за зареєстрованим місцем проживання позивача - у Маневицькому районі Волинської області, підтверджує факт тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 з 03 жовтня 2018 року до 08 жовтня 2018 року включно та його амбулаторне лікування в цьому медичному закладі у зв`язку з хворобою. Із листа Комунального підприємства «Маневицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №0836/01-13/2-19 від 01 жовтня 2019 року слідує, що згідно даних електронного реєстру листків непрацездатності «Укрмедсофт» ОСОБА_1 з 03 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2018 року перебував на амбулаторному лікуванні в сімейного лікаря Маневицької АЗПСМ КП «Маневицький РЦПМСД» ОСОБА_14 з діагнозом: ГРВІ. Факт видачі вказаного листка непрацездатності ОСОБА_1 підтверджується корінцем листка непрацездатності АДМ №217677 від 02 жовтня 2018 року. Окрім цього, Комунальним підприємством «Маневицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» зазначено, що п.1.14 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 13 листопада 2001 року №455, передбачено, що у разі втрати листка непрацездатності за рішенням ЛКК лікувально-профілактичного закладу, в якому його видано, видається новий листок непрацездатності з позначкою «дублікат» на підставі довідки з місця роботи про те, що за період тимчасової непрацездатності виплата допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю не здійснювалась. Інших підстав для видачі вищевказаного документу інструкцією не передбачено, а тому для прийняття рішення ЛКК КП «Маневицький РЦПМСД» щодо видачі листка непрацездатності з позначкою «дублікат» необхідна довідка з місця роботи про те, що за період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 виплата допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю не здійснювалась.

Покликання апеляційної скарги на те, що зазначений листок непрацездатності містить ознаки підробки та не може братися до уваги судом як доказ, апеляційним судом відхиляються. Будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначений документ є недостовірним, апелянтом при цьому не подано.

Наведені обставини достовірно вказують про тимчасову непрацездатність позивача ОСОБА_1 з 26 вересня 2018 року до 08 жовтня 2018 року включно, в тому числі в період його звільнення з роботи.

Таким чином, звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі, здійснене наказом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ №32-п від 02 жовтня 2018 року про припинення трудового договору (контракту) 03 жовтня 2018 року у зв`язку з прогулом без поважних причин п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, є безпідставним і незаконним.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5, 7 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Апелянтом не наведено заперечень щодо стягнутого місцевим судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і апеляційний суд погоджується із застосованим судом першої інстанції принципом диспозитвності цивільного судочинства щодо наведеного позивачем розрахунку.

Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно Відомості Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ (нині - м.Вараш) про заробітну плату ОСОБА_1 за період з січня 2018 року до жовтня 2018 року включно, в останні 2 календарні місяці роботи, які передували його звільненню, - у серпні 2018 року перебував у відпустці, а у вересні 2018 року перебував у відпустці і на лікарняному. За таких обставин, в даному випадку для розрахунку середньої місячної заробітної плати позивачу необхідно брати його заробіток за інші попередні 2 календарні місяці роботи, а саме: за червень 2018 року - в сумі 4023 грн. 59 коп. і за липень 2018 року - в сумі 4073 грн. 40 коп.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за червень 2018 року і липень 2018 року становить: 192 (сто дев`яносто дві) грн. 79 коп. (4023 грн. 59 коп. (заробітна плата у червні 2018 року) + 4073 грн. 40 коп. (заробітна плата у липні 2018 року) : ((20 (кількість робочих днів у червні 2018 року) + 22 (кількість робочих днів у липні 2018 року)) = 8096 грн. 99 коп. : 42 дні = 192,79 грн.

Середньомісячне число робочих днів позивача за червень 2018 року і липень 2018 року становить: (20 (кількість робочих днів у червні 2018 року) + 22 (кількість робочих днів у липні 2018 року) : 2 = 21 день.

За таких обставин, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати в сумі 192 (сто дев`яносто дві) грн. 79 коп., на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, тобто на 21 день, що дорівнює 4048 грн. 59 коп.

Станом на 20 березня 2020 року вимушений прогул ОСОБА_1 становить 17 місяців і 17 днів. Визначений за вказаний період часу вимушеного прогулу середній заробіток ОСОБА_1 складає 72 103 46 коп. (4048,59х17 місяців)+(192,79х17 днів).

У позовній заяві, так і заявах про їх збільшення позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що його середньоденний заробіток становить 177 грн. 29 коп. та просив стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ (нині - м.Вараш) в його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період, починаючи з 04 жовтня 2018 року, в сумі 66 129 грн. 17 коп..

Доводи апеляційної скарги Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Кузнецовськ (нині - м.Вараш) про те, що рішення суду першої інстанції неможливо виконати, оскільки в Територіальному центрі відсутнє відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб звільнених з місць позбавлення волі, а також відсутня посада чергового з режиму цього відділення, не можуть слугувати підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення.

Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року в справі № 756/6746/16-ц (провадження № 61-17594св18) вказано, що «якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство повністю не ліквідоване (не закінчена процедура його ліквідації), відповідачем у справі, на якого покладається обов`язок поновлення на роботі, є підприємство, хоч би і почалася або продовжувалася на цей день ліквідація підприємства. Тому виключно прийняття рішення про ліквідацію підприємства не може бути підставою для відмови в позові про поновлення на роботі і покладення обов`язку здійснити на користь працівника визначені законодавством виплати на іншого суб`єкта, зазначеного у статті 240-1 КЗпП. При цьому у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником».

Оцінюючи встановлені судом обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність відновлення порушених трудових прав позивача ОСОБА_1 шляхом поновлення його на роботі з дня незаконного звільнення із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм матеріального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 березня 2020 рокуу залишити без зміни.

Поновити дію рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 березня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.