ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року

м.Суми

Справа №585/900/21

Номер провадження 22-ц/816/1370/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Калина»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2021 року, в складі судді Євлах О.О., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 15 червня 2021 року,

в с т а н о в и в:

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Калина» про розірвання договору оренди землі (а.с. 40, 45-54).

Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та ТОВ «Калина» 24 грудня 2006 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,085 га на строк 15 років, зареєстрований у Державному реєстрі земель 05 липня 2007 року за № 04.07.623.00717. Після її відмови у 2019 році від пропозиції орендаря укласти додатковий договір про збільшення або продовження на 10 років строку основного Договору оренди землі, їй стали виплачувати орендну плату у розмірі 1404 грн,62 коп, і за 2019, 2020 рік не доплачено по 7989,54 грн орендної плати. Оскільки у порушення умов договору та вимог закону відповідач відмовляється виплачувати їй орендну плату у розмірі, не менше 3% оціночної вартості земельної ділянки (68365,67 грн) відповідно до Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким внесено зміни до ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02 лютого 2002 року № 92/2002», просила розірвати договір оренди землі від 24 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Калина».

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Калина» про розірвання договору оренди землі задоволено.

Розірвано Договір оренди землі від 24 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Калина» відносно земельної ділянки площею 2, 085 га, яка розташована на території Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області, кадастровий номер: :03:002:0065.

В апеляційній скарзі ТОВ «Калина», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимоги в повному обсязі.

Вважає помилковим застосування судом першої інстанції до правовідносин щодо розірвання договору оренди землі, укладеного 24 грудня 2006 року, положень Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008. Вказує, що у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди землі, визначено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Указ Президента про встановлення розміру орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, набрав чинності з дня його опублікування, і в його тексті відсутнє посилання про те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому розмір орендної плати можна змінити лише за згодою сторін.

Доводить, що Указ Президента від 19 серпня 2008 року № 725/2008 має рекомендаційний характер і не є підставою для автоматичної зміни умов договору щодо підвищення розміру орендної плати по договорах оренди землі укладених до постановлення цього Указу, може бути лише підставою для перегляду розміру орендної плати.

Зазначає, що на час укладення спірного договору оренди землі зазначений Указ передбачав оренду плату в розмірі 1,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому сума орендної плати, виплаченої позивачу за 2019 рік, 2020 рік по 14004,62 грн, навіть перевищує вказаний розмір, що свідчить про виконання відповідачем у повному обсязі умов укладеного між сторонами договору оренди землі.

Виплата позивачу орендної плати до 2018 року у більшому розмірі, ніж передбачена договором, не є зміною розміру орендної плати і не може бути підставою для подальшої виплати орендної плати у більшому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони у справі повідомлені про день, час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акта про право власності на землю серії СМ № 177880, виданого 30 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови Роменської райдержадміністрації, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 2,0854 га, яка розташована на території Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :03:002:0065 (а.с. 55).

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 зареєстровано у Державному земельному кадастрі (а.с. 21-26).

За умовами договору оренди землі від 24 грудня 2006 року, ОСОБА_1 передала ТОВ «Калина» в оренду належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,085 га, строком на 15 років, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 44449 грн 15 коп (а.с. 16-19).

Договір зареєстрований у Роменському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 липня 2007 року за № 04.07.623.00717 (а.с. 19).

Відповідно до п. 9 цього Договору, орендна плата становить 1,5% від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки - 335 грн 00 коп, вноситься орендарем у формі та розмірі: грошова 335 грн, натуральна: видати с/г продукцію; відробіткова: надати послуги. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10). Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п.12).

Підстави припинення спірного Договору шляхом його розірвання визначені пунктами 37 та 39 цього договору, які передбачають розірвання Договору за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається тільки при умові систематичної несплати орендної плати.

Згідно з ч. 40 Договору, за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки від 26 грудня 2006 року ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ «Калина» земельну ділянку розміром 2,085 га в адмінмежах Анастасівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт, серія СМ № 177880, реєстр № 340 від 30.12.2002 р. (а.с. 20).

За даними Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07 лютого 2020 року, нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, кадастровий номер :03:002:0065, площею 2,085 га, становить 68365,67 грн (а.с. 27).

Із зведеної таблиці індексів інфляції за останні роки вбачається, що у 2019 році індекс інфляції становив 104,1 %, у 2020 році 105,0 % (а.с. 28).

Згідно з відомістю з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ТОВ «Калина» сплатило ОСОБА_1 за надання майна в оренду у 2019 році та у 2020 році по 1404, 62 грн (а.с. 29-32).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що сплачена відповідачем сума орендної плати за 2019-2020 роки в розмірі по 1404,62 грн є меншою, ніж передбачена Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 із змінами від 19 серпня 2008 року № 725/2008, що є підставою для розірвання договору оренди землі від 24 грудня 2006 року.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною четвертою ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Пунктом 1 Указу Президента «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» № 92/2002 від 02 лютого 2002 року, у редакції, чинній на момент укладення сторонами договору оренди земельної ділянки, визнано, що одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки є забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» № 725/2008 від 19 серпня 2008 року внесено зміни до Указу Президента № 92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування. В його тексті відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін.

Тобто, Указ Президента України № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента України № 725/2008, має рекомендаційний характер, був прийнятий після укладення сторонами договору та є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний суд у постанові від 10 березня 2021 року, справа № 704/1559/15-ц.

За умовами укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки від 24 грудня 2006 року орендна плата становить 1,5% від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки - 335 грн 00 коп, вноситься орендарем у формі та розмірі: грошова 335 грн, натуральна: видати с/г продукцію; відробіткова: надати послуги. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом д) частини 1 статті 141 ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У пункті 11 укладеного договору оренди земельної ділянки сторони домовились, що орендна плата вноситься 1-31 серпня, остаточний розрахунок до 31 грудня поточного року (п.11). Передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п.12).

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки за умовами укладеного договору обов`язок щодо сплати орендної плати лежить на відповідачеві, то саме останній і має доводити виконання ним вказаного обов`язку.

Сторонами не заперечується та підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків , що з 2006 року по 2020 рік включно, позивачу регулярно виплачувалася орендна плата, однак ОСОБА_1 не погоджується з розміром виплаченої орендної плати з 2019 та 2020 роки.

Так, ТОВ «Калина» сплачено ОСОБА_1 орендну плату у наступних розмірах: у 2006 році 0,00 грн; у 2007 році 667,00 грн; у 2008 році 343,00 грн, у 2009 році 415,52 грн, у 2010 році 836,17 грн; у 2011 році 1159,90 грн; у 2012 році 2047,76 грн; у 2013 році 2241,66 грн; у 2014 році 2731,10 грн; у 2015 році 5038,98 грн; у 2016 році 6899,15 грн; у 2017 році 7658,54 грн; у 2018 році 9364,16 грн; у 2019 році 1404,62 грн; у 2020 році 1404,62 грн (а.с. 29-32).

Позивач не ініціювала внесення змін до договору оренди земельної ділянки щодо збільшення розміру орендної плати, як це передбачено положеннями ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у відповідача обов`язку сплати орендної плати за 2019, 2020 роки у підвищеному розмірі без внесення змін до договору оренди та, що непроведення орендарем виплати орендної плати у розмірі 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, є підставою для його розірвання.

Усупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду доказів звернення до орендаря із заявою про перегляд розміру орендної плати відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а сам по собі той факт, що такі дії не були виконані орендарем самостійно, не є порушенням істотних умов договору та не може бути підставою для розірвання договору оренди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні апеляційної скарги та відмові у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Калина» підлягає стягненню 1362 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина» задовольнити.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2021 року та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина» про розірвання договору оренди землі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина» 13261 грн компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук