ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №585/1207/21

Номер провадження 22-ц/816/1148/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

заявник - старший державний виконавець Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сітак Наталія Юріївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2021 року в складі судді Євлах О.О., постановленої у м. Ромни,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2021 року старший державний виконавець Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сітак Н.Ю. звернулася до суду із поданням, у якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , 1974 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , боржника за виконавчим документом № 910/8886/19, виданого 21 липня 2020 року про стягнення солідарно заборгованості в розмірі 301221,56 грн.

Подання мотивоване тим, що на виконанні Роменського МР ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження 62759203 з виконання наказу № 910/8886/19, виданий 21 липня 2020 року про стягнення солідарно заборгованості в розмірі 304500 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день наказ боржником виконаний частково на суму 3278,44 грн. Декларацію боржником не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, боржник має майно, яке належить на праві власності, а саме: земельна ділянка, площею 4,1216 га за адресою: Полтавська область, Гадяцький район, с/рада Сарівська, однак ОСОБА_1 рішення не виконує. ОСОБА_1 одержує доходи в ТОВ «Агро- Край» Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Лохвицька, 29, однак, кошти по рішенню суду не сплачує. З повідомленням Державної міграційної служби України від 15 березня 2021 року ОСОБА_1 , 1974 року народження, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_2 , виданим 26 липня 2017 року органом видачі 5924. 16 вересня 2020 року боржник ОСОБА_1 звертався до Роменського міськрайонного відділу ДВС із заявою про зняття арешту з рахунку, що доводить про обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження відносно нього. Рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2021 року подання старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сітак Н.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього наказом № 910/8886/19, виданого 21 липня 2020 року про стягнення солідарно заборгованості в розмірі 301221,56 грн.

Засвідчену судом копію ухвали, після набрання чинності, направлено старшому державному виконавцю Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Сітак Н.Ю. про встановлення тимчасового обмеження в праві виїзду боржника для надіслання на виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що часткове виконання ОСОБА_1 рішення суду свідчить про те, що ним вживаються заходи щодо погашення боргу.

Вказує, що зроблений судом першої інстанції висновок про те, що ОСОБА_1 ухиляється від зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням та не вживає заходів щодо погашення боргу суперечить фактичним обставинам справи, а постановлена відповідно до нього ухвала в даній справі не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 12.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 89, 263, 441 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу заявником та стягувачем не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без сторін. Крім того, явка сторін до апеляційного суду не є обов`язковою, а позиція сторін є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступого.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні Роменського МР ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження 62759203 з виконання наказу № 910/8886/19, виданий 21 липня 2020 року про стягнення солідарно заборгованості в розмірі 304500 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 серпня 2020 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за наказом № 910/8886/19, виданий 21 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 солідарно заборгованості в ромірі 304500 грн.

Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 серпня 2020 року винесена старшим державним виконавцем Сітак Н.Ю.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сітак Н.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції зазначив про наявність у боржника невиконаного зобов`язання, покладеного на нього наказом № 910/8886/19, виданий 21 липня 2020 року, має у власності майно, однак, рішення добровільно не виконує, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, у зв`язку з чим рішення про обмеження його у праві виїзду за межі України відповідатиме засадам пропорційності.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Можливість застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон або відсутність підстав для цього не пов`язуються прямо із обсягом здійснення виконавцем інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, законодавчих перешкод для одночасного застосування різних заходів із метою виконання рішення суду немає, а відповідні факти оцінюються в сукупності в кожному конкретному випадку з урахуванням дійсних обставин виконавчого провадження, дій (бездіяльності) боржника тощо. Водночас сторони виконавчого провадження (зокрема, боржник) не позбавлені права і можливості діяти за наявності для того підстав у виконавчому провадженні, встановленим порядком з урахуванням зміни обставин, ступеня виконання рішення, наявності підстав для такого виконання, ставити питання про скасування обмежень тощо.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання та винесення оскаржуваної ухвали, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Встановивши, що сума невиконаного зобов`язання за наказом № 910/8886/19, виданий 21 липня 2020 року є значною, судове рішення добровільно боржником не виконане, враховуючи, що ОСОБА_1 має закордонний паспорт, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання старшого державного виконавця, оскільки обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

Передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

У цій же справі сукупність індивідуальних обставин дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що боржник свідомо не виконував та не виконує належні до виконання зобов`язання в повному обсязі, що є підставою для прийняття заходу, унормованого пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доказів існування у боржника об`єктивних причин для невиконання судового рішення в ході розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції боржником не надано і таких відомостей не здобуто.

Крім того, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку стимулюватиме боржника до виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходу забезпечення виконавчого провадження - обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки обставини, що встановленні судом при розгляді подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на часткове виконання ОСОБА_1 рішення суду, не заслуговують на увагу, оскільки часткове виконання боржником боргових зобов`язань є незначним по відношення до загальної суми боргу, тому, на переконання колегії суддів, дана обставина не може слугувати підставою для скасування обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки сукупність досліджених обставин справи не дає на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які б свідчили про необхідність скасування обмежувальних заходів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи і не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2021 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук