ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/322/21 Справа № 199/8989/13-ц Головуючий у першій інстанції: Подорець О. Б. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2006 року між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №8/2006/840-К/1139-А, відповідно до якого позивачем було надано відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 159500,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 26 липня 2006 року був укладений договір поруки №1139-А/3, відповідно до умов якого він зобов`язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором. Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 18 липня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 879854,08 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту - 137591,81 грн., заборгованість за процентами - 44726,55 грн., комісія - 22822,35 грн., пеня - 647126,41 грн., нарахування у зв`язку з інфляцією - 11627,96 грн., штрафи - 15950,00 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів вказану заборгованість в загальному розмірі 879854,08 грн. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 29 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/1139-А від 27 липня 2006 року, яка виникла станом на 18 липня 2013 року та складається з наступного: 137591,81 грн. заборгованість за сумою кредиту; 44726,55 грн. заборгованість по процентам; 22822,35 грн. комісія; 137591,81 грн. пеня; 11627,96 грн. індекс інфляцій; 15950,00 грн. - штрафи, а всього 354360,48 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3441,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відмовивши у стягненні з ОСОБА_1 комісії, пені, штрафу.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_2 (а.с. 1, 2, 6 т.2). У зв`язку з відсутністю відповідача ОСОБА_3 за відомою суду адресою, його сповіщення здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Від ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшло клопотання від 10.08.2021 року про проведення судового засідання за відсутності позивача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування та зміни оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27 липня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір №8/2006/840-К/1139-А, відповідно до якого позивачем було надано позичальнику грошові кошти в сумі 159500,00 грн. (а.с. 5-6 т.1).

Цільове використання кредиту, за пунктом 1.2 зазначеного кредитного договору, придбання автотранспортного засобу.

Згідно п. 1.3.1 кредитного договору №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 15% річних.

Також у п. 1.3.2 сторонами кредитного договору погоджено, що плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,4% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, зазначеним у п. 1.1 цього договору, плата сплачується в повному обсязі за кожен календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом.

Кредит надано позичальнику строком до 20 липня 2012 року (п. 1.4 кредитного договору).

Відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.3 кредитного договору №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, сума якого складає 3814,65 грн., щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Розділом 5 договору кредиту передбачена відповідальність сторін, за пунктом 5.1 якого визначено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

У пункті 5.2 цього ж договору встановлено, що у разі порушення позичальником вимог п.п, 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожний випадок.

У пункті 8.6 зазначеного раніше кредитного договору, сторони погодили, що недійсність окремих положень цього договору не тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року, між банком та ОСОБА_3 (поручитель) 26 липня 2006 року був укладений договір поруки №1139-А/3, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (а.с. 9 т.1).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року, станом на 18 липня 2013 року банком нарахована заборгованість 879854,08 грн., а саме: 137591,81 грн. заборгованість за сумою кредиту; 44726,55 грн. заборгованість по процентам; 22822,35 грн. комісія; 647126,41 грн. пеня; 11627,96 грн. індекс інфляцій; 15950,00 грн. - штрафи.

Також встановлено, що 05 березня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79278ПВ, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а останнє набуло право вимоги за кредитним договором №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року, що підтверджується копією вказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим №350 та копію додатку №1 до цього договору (а.с. 8-13 т.2).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань з погашення кредиту, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача за вказаним договором, станом на 18 липня 2013 року, заборгованості за тілом кредиту в сумі 137591,81 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 22822,35 грн.

Разом з тим, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Кредитний договір №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Як зазначалось раніше, кредитним договором від №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006 року погоджено, зокрема, що за управління кредитом сплачується плата позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,4% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, зазначеним у п. 1.1 цього договору, плата сплачується в повному обсязі за кожен календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (пункт 1.3.2).

Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість по комісії в розмірі 22822,35 грн.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, зазначений вище пункт правочину 1.3.2 щодо встановлення щомісячної комісії в розмірі 0,4% від розміру фактичного залишку заборгованості (плата за управління кредитом) є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору, дано визначення терміну послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за управління кредитом, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Виходячи з викладеного, встановивши, що пунктом 1.3.2кредитного договору №8/2006/840-К/1139-А від 27.07.2006року позичальнику було встановлено щомісячну комісію (плату) за управління кредитом (0,4% від розміру фактичного залишку заборгованості); приймаючи до уваги, що надання інших послуг за вказану комісію (плата за управління кредитом) умовами кредитного договору не погоджено, - колегія приходить до висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення щомісячної комісії за управління кредитом є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з апелянта на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 22822,35 грн.

Крім того, згідно наданого суду розрахунку заборгованості, позивачем нараховано неустойку - пеню в сумі 647126,41 грн. за період з 18.07.2012 року по 17.07.2013 року включно та штрафи в розмірі 15950,00 грн.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем до ухвалення місцевим судом рішення було подано письмову заяву про застосування позовної давності від 05.03.2014 року (а.с. 60-61 т.1).

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором №8/2006/840-К/1139-А від 27 липня 2006 року було внесено відповідачем 30.06.2011 року на суму 4000,00 грн., що підтверджується розрахунком погашення кредиту, складеним позивачем (а.с. 7 т.1).

Виходячи з викладеного; встановивши подання відповідачем заяви про застосування позовної давності до місцевого суду; враховуючи, що строк дії кредитного договору №8/2006/840-К/1139-А від 27 липня 2006 року визначено до 20.07.2012 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 30.06.2011 року (а.с. 7 т.1); приймаючи до уваги, що суду не надано доказів вчинення дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності після спливу строку кредитування; встановивши, що з даним позовом банк звернувся до суду 16.08.2013 року, що стверджується відбитком штемпеля поштового відділення на конверті (а.с. 17 т.1), - колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 неустойки у вигляді пені в сумі 647126,41 грн. та штрафу в розмірі 15950,00 грн. через порушення позивачем, без поважних причин, річного строку позовної давності.

Колегія звертає увагу, що нарахування вказаної пені та штрафів передбачене кредитним договором за різні порушення умов договору.

Зокрема, пеня нараховується у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту (п. 5.1).

В свою чергу нарахування штрафу (пункт 5.2)погоджено сторонами у разі порушення позичальником вимог п.п, 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору (повідомлення банку про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів та ін., надання на вимогу банку документів, що підтверджується поточний фінансовий стан позичальника, надання додаткового забезпечення виконання зобов`язань за договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, тощо).

Отже, нарахування вказаної пені та штрафу передбачене за недотримання різних умов кредитного договору, тому це не є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки за одне і те ж саме порушення.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості по комісії в сумі 22822,35 грн., пені у розмірі 137591,81 грн. та штрафів в сумі 15950,00 грн., з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даних вимог.

За таких обставин рішення суду першої інстанції також підлягає зміні в частині розміру загальної суми, стягнутої з відповідача ОСОБА_1 , з 354360,48 грн. на 193946,32 грн. (137591,81 грн. заборгованість за сумою кредиту; 44726,55 грн. заборгованість по процентам; 11627,96 грн. нарахування у зв`язку з інфляцією).

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина 10 ст. 141 ЦПК України).

Позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в сумі 3441,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №3 від 26.07.2013 року (а.с. 1 т.1).

Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.07.2020 року, ОСОБА_1 сплатила при поданні апеляційної скарги судового збору (а.с. 171 т.1).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_1 в сумі 3265,51 грн. (5161,50 грн. х 77,96% - 3441,00 грн. х 22,04%).

За положеннями частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 комісії, пені та штрафів, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення з останньої тіла кредиту та процентів, а також в частині відмови в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування та зміни рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 29 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за кредитним договором №8/2006/840-К/1139-А від 27 липня 2006 року заборгованості по комісії в сумі 22822,35 грн., пені у розмірі 137591,81 грн. та штрафів сумі 15950,00 грн.; в частині розподілу судових витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про стягнення з ОСОБА_1 комісії, пені, штрафів відмовити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 29 жовтня 2014 року в частині розміру загальної суми заборгованості, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за кредитним договором №8/2006/840-К/1139-А від 27 липня 2006 року змінити з 354360,48 грн. на 193946 (сто дев`яносто три тисячі дев`ятсот сорок шість) грн. 32 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 3265 (три тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 51 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова