У Х В А Л А

про відкриття спрощеного

позовного провадження у справі

28 серпня 2021 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Татуйко Є.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" (м. Київ, вул. Звіринецька, 63), приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича (м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 35) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих грошових коштів, третя особа - приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна (м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А, офіс 71-А), --

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2021 року в провадження Житомирського районного суду Житомирської області для розгляду за підсудністю з Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа, за змістом якої заявник просить ухвалити рішення про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 23 594, 00 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, яким ОСОБА_1 просить витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича належним чином завірену нотаріальну справу щодо вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" заборгованості у розмірі 23 594, 00 гривень.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку про те, що справа не підсудна Житомирському районному суду Житомирської області з огляду на наступне.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року винесеній за результатами розгляду справи № 519/77/18.

Відповідно до положень частини 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивачем позов пред`явлено до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", яке являється стягувачем у виконавчому провадженні з виконання спірного виконавчого напису та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 63, що відноситься до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва.

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", яка має назву "Місце виконання рішення", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника, яким може бути його місце проживання, місцем роботи, місцем отримання пенсії та/або місцем знаходження його майна.

При цьому з матеріалів позовної заяви убачається, що позивач визначила підсудність справи за місцем знаходження відповідача 1.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини" інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Таким чином, оскільки ні позивач, ні відповідачі не зареєстровані у встановленому законом порядку на території Житомирського району Житомирської області та оскільки позивачем не надано жодних доказів стосовно того, що на території Житомирського району Житомирської області проводяться будь-які виконавчі дії в межах виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису, тому відсутні підстави для висновку про підсудність позовної заяви Житомирському районному суду Житомирської області.

Крім цього, суд окремо звертає увагу на, строки, протягом яких справа надійшла до Печерського районного суду м. Києва та надходження справи до Житомирського районного суду. Так, позивач звернувся з позовною заявою до Печерського районного суду м. Києва 28.12.2020 року, а до Житомирського районного суду Житомирської області справа надійшла 25.08.2021 року.

З метою дотримання вимог ст. 32 ЦПК України, якою визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються, а справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана, враховуючи, що заява в основному відповідає вимогам ст. ст. 175 - 177 ЦПК України, підстав для її повернення та відмови у відкритті судом на даний час не встановлено, інші можливі недоліки підлягають до усунення в ході розгляду справи, керуючись ст. 187 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відкрити спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

Повідомити голову Печерського районного суду м. Києва про виявлені та зазначені у даній ухвалі порушення процесуального законодавства.

Повідомити сторін про непідсудність даного спору Житомирському районному суду Житомирської області.

Витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича (м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 35) належним чином завірену нотаріальну справу щодо вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" заборгованості у розмірі 23 594, 00 гривень.

Надати відповідачам можливість протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позов, заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання щодо проведення розгляду справи з повідомленням сторін у судовому засіданні.

Надати позивачеві можливість протягом п`яти днів з дня отримання відзиву для направлення відповіді на відзив, клопотання щодо проведення розгляду справи з повідомленням сторін у судовому засіданні та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачам надати можливість направити заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

У разі ненадання учасниками справи копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк та ненадання доказів про це, судом може бути накладено стягнення у виді штрафу (п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України).

Надати третім особам (за їх наявності) строк на протязі десяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження для подачі пояснень по суті спору.

Суд наголошує, що положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даної справи, визначено наступне.

Розгляд цивільних справ здійснюється за принципом диспозитивності (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) та змагальності (ст. 12 ЦПК України), які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування позицій сторін не може перебирати на себе суд (загальне правило) або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Суд сприяє сторонам в реалізації їх прав, в тому числі, щодо збирання доказів лише у разі, коли дані докази мають значення для справи та сторони не можуть їх отримати самостійно. У клопотанні щодо витребування доказів має бути зазначено, який доказ слід отримати, обставини, які можуть вони підтвердити, або спростувати певні аргументи, підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа та вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійно його отримати (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Експертиза у справі може бути призначена судом або висновок експерта можна провести за особистим зверненням сторін (п.1.8 розділу І Інструкції про призначення і проведення судових експертизи та експертних досліджень затвердженої наказом № 53/5 від 8 жовтня 1998 року). Обидва варіанти отримання експертиз мають однакову юридичну силу доказу.

Законом не вимагається обов`язкового проведення судового засідання для вирішення питання щодо призначення експертизи судом (ст. ст. 103, 104 ЦПК України) або витребування доказів (ст. 84 ЦПК України). В разі ініціювання стороною вирішення питання щодо призначення експертизи судом друга сторона може письмово викласти своє ставлення щодо даного питання як загалом так і безпосередньо щодо вирішення конкретних питань, експертної установи і т.п.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Є.О. Татуйко