ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року

м. Харків

Справа № 635/5636/20

Провадження № 22-ц/818/4187/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визначення способів участі у вихованні дитини, визначення місця проживання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, в якому просить визначити способи участі у вихованні дитини та спілкуванні ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення систематичних зустрічей з нею кожну неділю з 10-00 годин до 20-00 годин та щорічно 16 жовтня (наступного дня за днем народження) без присутності її матері - ОСОБА_4 або інших осіб, а також в офіційні святкові/неробочі дні (1 січня - Новий рік, 25 грудня та 7 січня - Різдво, 8- Березня, 1,9 Травня, Пасха (Великдень), Трійця, 28 червня - День Конституції, 24 серпня - День Незалежності України, 14 жовтня - День захисника Вітчизни) з 10-00 до 20-00 (включаючи можливість відвідування дитиною місця проживання свого батька ОСОБА_1 ); визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання (реєстрації) її матері ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 28 квітня 2015 року відділом реєстрації акті цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ним та ОСОБА_6 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 28 квітня 2015 року зроблено актовий запис за № 292. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_8 .

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року, яке набуло чинності 29 липня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Вимоги щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_9 не висувались, тому і питання щодо місця проживання дитини вказаним рішенням суду не розглядалось. Позивач зазначає, що дитина ОСОБА_8 зареєстрована за адресою проживання позивача, але фактично ОСОБА_8 проживає разом із відповідачем з березня 2019 року за місцем реєстрації відповідача за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що за рішенням суду сплачує аліменти. Відповідач перешкоджає йому як батьку спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та розвитку. Зустрічей з ним відповідач уникає, розмовляти з приводу встановлення часу та днів зустрічей з донькою, відмовляється. Позивач зазначає, що з її слів, незважаючи на його права як батька на спілкування та зустрічі з донькою, вона кожного разу особисто буде приймати рішення коли, де, скільки і з нею чи без неї йому зустрічатися з донькою. З цього приводу позивач звернувся до служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області із заявою про визначення способу та участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 шляхом встановлення систематичних зустрічей.

Згідно висновку щодо участі у вихованні малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьком ОСОБА_1 , що проживає окремо, затвердженого Рішенням Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 20.07.2020 № 02-26/73 батьки були запрошені на комісію з питань захисту прав дітей Циркунівської сільської ради, яка відбулася 10.07.2020, де батьки не знайшли спільної згоди щодо спілкування та виховання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Громадянка ОСОБА_2 не заперечує спілкування доньки з батьком за попередньою домовленістю, але в присутності неї або няні, на що батько ОСОБА_1 з умовами колишньої дружини не згоден. Позивач зазначає, що відношення до дитини у нього було і є дуже позитивним, турботливим, сповненим бажанням та діями надати доньці гармонійний розвиток та добре виховання. Поведінка відповідача щодо перешкоджання зустрічатися батька зі своєю донькою ОСОБА_8 порушує його права як батька на участь у вихованні та безперешкодному спілкуванні зі своєю дитиною ОСОБА_10 . За вказаних підстав він звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши час: кожний вівторок та п`ятниця з 10.00 годин до 18.00 годин в присутності матері ОСОБА_2 ; дні народження дитини та святкові дні за попередньою домовленістю батьків в присутності матері дитини ОСОБА_2 .

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що визначаючи саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини суд керувався інтересами дитини, віком дитини та її емоційним зв`язок з матір`ю, а також врахував інтереси кожного із батьків. Враховуючи особисту прихильність дитини до матері, суд вважав необхідним визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , зазначивши, що це відповідає найкращим інтересам дитини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд частково скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року, а саме в частині визначення способів участі останнього у вихованні своєї доньки, та ухвалити нове рішення, в якому визначити наступний режим участі : кожну неділю з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв та щорічно 16 жовтня (наступного дня за днем народження), а також в офіційні світкові/неробочі дні (1 січня Новий рік, 25 грудня та 7 січня Різдво, 8 Березня, 1,9 травня, 14 жовтня День захисника Вітчизни) з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв (включаючи можливість відвідування дитиною місця проживання свого батька ОСОБА_1 ) без присутності її матері ОСОБА_2 або інших осіб.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставини та матеріали справи, не надано належної оцінки доводам та доказам позивача.

Вважає, що судове рішення неможливо виконати без шкоди інтересам дитини щодо її належного та гармонійного розвитку, оскільки вказані судом дні зустрічей є робочими днями, в які дитина знаходиться в дитячому садочку, а з вересня 2021 почне відвідувати школу. Крім того, вказує, що є особою, яка працює, робочий графік також ускладнює організацію зустрічей з дитиною.

Заперечує щодо висновку суду про те, що зустрічі повинні відбуватись у присутності матері. Висновок фахівця з питань судово медичної експертизи № 692-2020 від 02.07.2020, на підставі якого суд дійшов такого висновку, позивач вважає виготовленим з порушеннями чинного законодавства. Зміст висновку побудований лише на твердженням відповідача, яка вороже налаштована до відповідача. Судом не враховано доводи позивача щодо умов та обставин проведення експертизи та неповноти висновку фахівця, тому такий висновок помилково взято до уваги.

Вказує, що позивачем було надано до суду аудіо записи його зустрічей з донькою, з яких є очевидним, що спілкування з донькою проходить в позитивних емоційних та психологічних умовах.

На свою користь позивач пояснює, що є дієздатною особою, має власну 2 кімнатну квартиру, веде здоровий спосіб життя, не перебуває на обліку в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах, не має психічних розладів, до кримінальної відповідальності не притягувався. Нарікань з боку відповідача щодо ставлення позивача до дитини під час шлюбу не було.

Спілкування позивача з дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, відповідачем не надано доказів зворотнього.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому вона просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві пояснює, що дитина боїться позивача, у зв`язку з чим вона навіть зверталась за психологічною допомогою. Зазначає, що після ухвалення рішення позивач навіть не намагався побачитись з дитиною, тому не зрозуміло навіщо змінювати режим зустрічей батька з дитиною.

Жодної допомоги, окрім незначного розміру аліментів, позивач дитині не надає, не вчиняє жодних дій для того щоб викликати у дитини прихильність до нього. Дитина дуже важко переносить спілкування з батьком і до сьогоднішнього дня боїться залишатись з ним наодинці.

Наголошує, що у висновку фахівця з питань судово медичної експертизи № 692-2020 викладено, що до батька у дитини ставлення прохолодно негативне, дівчина відчуває до нього страх і невдоволення щодо того, що тато ущемляє її життєвий простір і не є для неї значущою фігурою захисника, а навпаки людиною, яка заподіює емоційну біль і створює підвищене почуття тривоги.

Таким чином, відповідач вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив, що на даний час батько може зустрічатись з дитиною лише в присутності матері.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 28 квітня 2015 року відділом реєстрації акті цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 28 квітня 2015 року зроблено актовий запис за № 292.

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №946.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_7 ». Рішення суду набрало законної сили.

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_5 проживає разом з відповідачем що не заперечується сторонами по справі.

Судом першої інстанції викладено у своєму рішенні, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дитиною. Самостійно і добровільно батьки не можуть визначитись зі спільною участю у вихованні дітей, в зв`язку з чим порушено питання про участь у вихованні дітей, які мешкають окремо від батька.

Задовольняючи позов частково суд виходив з найкращих інтересів дитини, при цьому намагався забезпечити батьку реалізацію його батьківських прав, з врахуванням емоційного зв`язку дитини з матір`ю.

Суд апеляційної інстанції частково підтримує наведені мотиви, та прийшов до висновку про необхідність зміни рішення з огляду на таке.

Однією із засад регулювання сімейних відносин відповідно до ст. 7 СК України є забезпечення дитини можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, в тому числі і забезпеченням їй сімейного виховання.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями ст.159 цього Кодексу передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до статті 153СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Колегія суддів зазначає, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів мусить мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їхнього характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

Позивач у своєму позові вказав, що відповідач, чинить йому перешкоди в його участі у вихованні і вільному спілкуванні з дитиною, хоча він прагне стати хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своєї дитини маючи все необхідне задля цього.

Відповідач, в свою чергу, заперечувала проти обставин, зазначених позивачем, і зі свого боку стверджувала, що позивач з дитиною вкрай прохолодні стосунки та дитина не сприймає його в позитивному напрямку.

Матеріали справи свідчать, що наявний спір між сторонами та різне бачення у сторін питання участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини.

Доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі, стосовно більш зручного режиму спілкування батька з дитиною, судова колегія частково приймає та бере до уваги.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин та фактів, які б негативно характеризували позивача як людину та як батька. Відсутні будь - які підстави вважати, що батько дитини має негативний вплив на доньку чи його поведінка та спосіб життя, за умови спілкування з дитиною, призведуть до негармонійного розвитку дитини.

Суперечки між батьками через особисті відносини не повинні впливати на реалізацію батьківський прав та порушивати інтереси дитини.

Зважаючи на наведені вище норми закону та обставини справи судова колегія вважає доцільним надати позивачу можливість спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні шляхом скорегованого спосібу участі у вихованні дитини.

Суд апеляційної інстанції приймаючи таке рішення, враховує вік дитини, стан її здоров`я, режим дня, щоденні інтереси малолітньої дитини, необхідність забезпечення звичного ритму життя дитини, думку сторін, а також наявні у матеріалах справи висновки органу опіки та піклування, обставини ставлення дитини до її батька, а саме, те, що дитині фактично потрібен певний час для налагодження довірливих стосунків з батьком, так як емоційний зв`язок втрачено, та зауважує, що дитина не в змозі буде налагодити стосунки з батьком без участі матері.

Так, колегія суддів вважає за доцільне визначити такий спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні доньки, а саме:

-Перша та третя неділя з 10.00 годин до 18.00 годин; наступного дня 16 жовтня після дня народження дитини з 10.00 год до 18.00 год; офіційні святкові/неробочі дні (1 січня - Новий рік, 25 грудня та 7 січня - Різдво, 8- Березня, 1,9 Травня, Пасха (Великдень), Трійця, 28 червня - День Конституції, 24 серпня - День Незалежності України, 14 жовтня - День захисника Вітчизни) з 14.00 годин до 18.00 годин.

Всі зустрічі в першу та третю неділю, в період до 01 березня 2022 року, 16 жовтня 2021 року та в офіційні світкові та неробочі дні 14.10.2021, 25.12.2021, 01.01.2022, 07.01.2022 відбуватимуться в присутності матері. Після 01.03.2022 без присутності матері.

Вказаним колегія фактично встановлює новий спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні доньки, відмінний від попереднього встановленого рішенням суду. При цьому колегія суддів, на даний час, не вбачає можливості із врахуванням наведених обставин надавати батькові можливість брати участь у вихованні дитини за його місцем проживання, без присутності матері та на тривалі періоди. З цього приводу встановлює розумний строк до 01.03.2022 для встановлення психо- емоційного зв`язку між батьком та дитиною, після сплину якого зустрічі можуть проходити без присутності матері.

За таких обставин та вимог зазначених норм права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення способу участі у вихованні дитини.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року змінити.

Позов задовольнити частково.

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні своєї доньки ОСОБА_5 , а саме:

-Перша та третя неділя з 10.00 годин до 18.00 годин

-Наступного дня після дня народження дитини 16 жовтня щороку з 10.00 годин до 18.00 годин.

-В офіційні святкові/неробочі дні (1 січня - Новий рік, 25 грудня та 7 січня - Різдво, 8- Березня, 1,9 Травня, Пасха (Великдень), Трійця, 28 червня - День Конституції, 24 серпня - День Незалежності України, 14 жовтня - День захисника Вітчизни) з 14.00 годин до 18.00 годин.

Всі зустрічі батька з дитиною відбуватимуться в присутності матері. Після 01.03.2022 без присутності матері.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови

складено 31 серпня 2021 року