Єдиний унікальний номер справи 489/2072/21
Провадження № 22-ц/812/1571/21 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 23 червня 2021 року, під головуванням судді Румянцевої Н.О., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

07 квітня 2021 року ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 вищевказаний позов, який обґрунтовувала наступним.

З 09 вересня 2006 року по 25 жовтня 2010 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею.

Зазначала, що з моменту розірвання шлюбу та по січень 2021 року відповідач аліментів не сплачував, іншої матеріальної допомоги не надавав та не надає її і до тепер.

12 вересня 2019 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-487/11 видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу) на утримання сина.

Оскільки платник свого обов`язку по утриманню дитини не виконував, то станом на 02 листопада 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів у сумі 42 812 гривень 91 копійка.

Посилаючись на викладені обставини та передбачені законом санкції, у зв`язку з несплатою аліментів, просить стягнути на її користь пеню у розмірі 9 571 гривня, тобто, 1 % від суми несплачених аліментів, за кожен день прострочки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2021 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню від суми несплачених аліментів за період з грудня 2019 року по 31 липня 2020 року у розмірі 6 890 гривень 28 копійок та судовий збір на користь держави.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши надані докази, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості встановлено державною виконавчою службою Що ж до стягнення пені, то з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, якою передбачено, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості та, з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, зменшив розмір суми пені на заборгованість по аліментам та стягнув з відповідача на користь позивача 6 890 гривень 28 копійок.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та статті 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, з 09 вересня 2006 року по 25 жовтня 2010 року ОСОБА_2 з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем (а.с. 9).

З довідок про реєстрацію місця проживання з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 10.02.2021 за вих. № 23068-07-05 та від 15.10.2020 за вих. № 23071-07-09, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

12 вересня 2019 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-487/11 виданий виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

В Ірпінському міському відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває на виконанні вказаний виконавчий лист.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2020 за вих. № 60077159, ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на 01 листопада 2020 року становить 42 812 гривні 91 копійка.

Згідно вказаного розрахунку, борг відповідача по сплаті аліментів у 2010 році становив 2 524 гривні 50 копійок; у 2011 році 8 283 гривні;у 2012 році - 9 471 гривня; у 2013 році 7 820 гривень 46 копійок; у 2014 році - 3 922 гривні 35 копійок; у 2015 році - - 4 082 гривні 15 копійок; у 2016 році 5 612 гривень 10 копійок; у 2017 році 21 564 гривні; у 2018 році 27 291 гривня; у 2019 році 33 009 гривень; у 2020 році 28 690 гривень 75 копійок (а.с. 18-20).

Згідно наданих ВДВС розрахунків та наданих доказів ОСОБА_1 щодо сплати боргу, вбачається, що відповідачем у серпні 2020 року сплачено 28 820 гривень 40 копійок, у вересні 2020 року 5 992 гривні та у жовтні 2020 року 3 000 гривень (а.с. 151, 152, 153, 154).

У січні 2021 року, відповідачем сплачено аліменти у сумі 42 813 гривень (а.с. 155).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що починаючи з 2020 року, відповідач сумлінно почав виконувати свої зобов`язання по сплаті аліментів, проте на борг за попередні роки, який існував станом на дату подачі позову, передбачено нарахування пені згідно чинного Законодавства.

Згідно з приписами ч.1, ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України, предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.

З аналізу цієї норми закону вбачається, що неустойка має нараховуватися за період з часу першого дня прострочення до дня звернення до суду.

Згідно з приписами ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року справа № 572/1762/15-ц (реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст.196 СК України.

Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати ще й функцію майнової відповідальності. Фактично це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+(AnХ1%ХQn), де:

Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку, відповідно до частини другої статті 196 СК України та виходячи з розміру заявлених позовних вимог, частково задовольнив їх.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Перевіривши вказані обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заборгованість мала місце і її розмір, за вказаний період, саме такий, і саме на неї, в межах позовних вимог, слід нараховувати неустойку (пеню).

Це відповідає ст. ст. 180, 196 СК України, бо саме за ними батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Зокрема, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, можна констатувати, що суб`єктний склад в аліментних зобов`язаннях є таким:

отримувач аліментів - один з батьків або інший законний представник дитини, разом з якими вона проживає; платник аліментів - інший з батьків, який проживає окремо від дитини та має можливість надавати дитині утримання;

дитина, на утримання якої аліменти стягуються.

У зв`язку з цим, кожний з названих осіб має певні, лише йому належні, права та обов`язки, які підлягають виконанню, а у разі їх порушення - судовому захисту.

Зокрема, платник зобов`язаний вчасно та в установленому розмірі сплачувати аліменти, а у разі порушення такого обов`язку і утворенні з його вини заборгованості з їх сплати, відповідно до частини першої статті 196 СК України, ще й сплачувати на користь одержувача аліментів неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому, виходячи із визначеності прав та обов`язків сторін, право ініціювання стягнення пені за законом - належить лише одержувачу аліментів, який і буде належним позивачем у такій категорії справ.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на неправомірність нарахування вказаної пені, судом не можуть братися до уваги, оскільки є помилковим тлумаченням названою особою норм чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін, відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статями 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді : Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

_______________________________________________

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.