Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Дундар І. О., Крата В. І.,
провадження № 61-3479св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 у вигляді тимчасового обмеження прав особи, а саме: заборони ОСОБА_2 наближатись на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , заборони ОСОБА_2 особисто вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку, залишив без змін.
При цьому колегія суддів зазначила, що «апеляційний суд встановив, що між сторонами наявний цивільно-правий спір щодо поділу майна подружжя, який розглядається судом, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження обставин позбавлення заявника житла, іншого майна або можливості користуватися ними, не містять доказів словесних погроз, приниження, переслідування, залякування заявника, які могли викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю, тому доводи заявника про вчинення по відношенню до неї домашнього насильства з боку заінтересованої особи є недоведеними. За таких обставин є правильним висновок апеляційного суду, що обставини справи та надані суду докази не свідчать про наявність підстав для видачі обмежувального припису в оскарженій частині. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не оцінив ризики вчинення економічного та психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2, оскільки суд апеляційної інстанції дослідив докази у справі у їх сукупності та зробив висновок, що вони не підтверджують фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у будь-якій формі стосовно заявника, а також ризиків настання насильства у майбутньому, з метою застосування Закону № 2229-VIII. Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до ухвалення незаконного рішення, суд касаційної інстанції не встановив і який не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів».
Не можемо погодитися із постановою колегії суддів з таких мотивів.
1. У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 за фактами вчинення домашнього насильства по відношенню до неї шляхом встановлення заборони наближатися на відстань, ближче ніж 300 метрів до місць її проживання та перебування.
1.1. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2015 року. Протягом тривалого часу сімейне життя між ними погіршувалося, її чоловік постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки. Фактичні шлюбні відносини припинилися між подружжям ще у 2017 році.
1.2. У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, який перебуває в провадженні Подільського районного суду м. Києва та ще не розглянутий. З моменту звернення до суду з цим позовом її життя стало нестерпним внаслідок численних насильницьких атак з боку ОСОБА_2.
1.4. В особистих чатах месенджерів ОСОБА_2 зазначав, що його єдина мета у житті змусити її відчувати більше болі, і вона у цьому переконається. Були й інші схожі висловлювання. Подібні висловлювання в її адресу та дії є намаганням ОСОБА_2 завдати їй моральних страждань, порушують нормальний уклад її життя, перешкоджають вільному користуванню її майном. Такі дії регулярно повторюються з 2017 року, тому існує високий ступінь ризику потерпати від домашнього насильства і у подальшому.Психологічне насильство з боку ОСОБА_2 щодо неї виражалося у численних образах, погрозах, приниженнях, переслідуваннях, залякуваннях направлених на завдання їй страждань. Економічне насильство з боку ОСОБА_2 щодо заявника виражається в спробах проникнути до її будинку, змінити замки, відмова виселитися з її будинку, крадіжка її речей та собаки, спроба знеструмити будинок та виселити орендаторів, направлені на позбавлення її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
1.5. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців у вигляді тимчасового обмеження прав особи, а саме: заборони ОСОБА_2 наближатись на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 Заборонено ОСОБА_2 особисто вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку.
1.7. Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Андруцької Г. О. задоволено, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року в частині задоволення заяви про видачу обмежувального припису скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви.
1.8. Апеляційний суд вважав, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження обставин позбавлення позивача житла, іншого майна, або можливості користуватися ними, інші правопорушення економічного характеру. Матеріли справи також не містять доказів словесних погроз, приниження, переслідування, залякування заявниці, які могли викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю. Апеляційний суд вказав, що надані заявницею фотокопії чату та електронного листування також не є належними доказами існування ризиків домашнього насильства з боку заінтересованої особи та не свідчать про необхідність видачі судом щодо неї обмежувального припису. Тому обставини справи та надані суду докази не свідчать про наявність підстав для видачі обмежувального припису, оскільки доводи заявника про вчинення по відношенню до неї економічного та психологічного насильства з боку заінтересованої особи є недоведеними.
2. Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
2.1. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункту 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
2.2. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього
3. Згідно частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
3.1. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
3.2. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
3.3. У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
4. Апеляційний суд не врахував, що домашнє насильство може проявлятися у тому числі й формі психологічного насильства, не надав належної оцінки ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; не врахував, що електронні докази є одним із доказів згідно глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України. За таких обставин, апеляційний суд зробив неправильний висновок про скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції в оскарженій частині. Тому наведеним колегії суддів слід було постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.
Суддя І. О. Дундар
Суддя В. І. Крат