Справа № 175/2258/19
Провадження № 2/175/610/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Новік Л.М.

з участю секретаря Сапай О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» (Код , р/р НОМЕР_1 в ПАТ «КБ Приватбанк», МФО: 305299) суму заборгованості в розмірі 45275, 30 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

13.08.2019 року представник відповідача, адвокат Пашніна А.В., надала відзив на позовну заяву, в якому категорично не погоджувалася з позовними вимогами, виходячи з того, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг. Відповідач не зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , так як це приміщення нежитлове та не споживає житлово-комунальні послуги. Позивачем не надано до суду жодного доказу про те, що позивач надавав відповідачу послуги своєчасно та в належній якості. Позивачем не надано до суду жодного доказу про те, що позивач своєчасно інформував відповідача про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуг, а також про її споживання. Позовна заява про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за періоди: з 01.12.2008 року по 01.02.2015 року, 01.02.2015 року по 01.06.2019 року, з 01.10.2018 року по 01.06.2019 року подана з порушенням строків позовної давності у три роки.

Представник позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» за довіреністю Смірнов А.А. надав суду відповідь на відзив в якому заперечував проти доводів зазначених у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради є балансоутримувачем та управителем житлового будинку АДРЕСА_3 та надає власникам та наймачам квартири цього будинку послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за тарифами затвердженими рішеннями Ювілейної селищної ради від 06.11.2008 року №845-15/V, від 22.01.2015 року №1593-38/VІ.

Рішенням Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 11 серпня 2116 року Комунальне підприємством «Житлово-експлуатаційна контора-1» Ювілейної селищної ради» перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради».

Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 03.03.2008 року виданого виконавчим комітетом ювілейної селищної ради.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема,Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 ч.1 та ч.5 Закону, договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (частина 1 статті 9 Закону).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у Законі і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до вимог Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).

Відповідно до ст. 319 та ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У своєму відзиві відповідач підтвердила, що нежитлове приміщення належить їй на праві власності.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга-послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Договору про надання житлово-комунальних послуг між сторонами укладено не було.

У відповідності до ч.1 ст.9 та ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Дана позиція суду узгоджується з правовим висновком ВСУ від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).

Також посилання відповідача, що вона проживає за іншою адресою та не є споживачем житлово-комунальних послуг належного їй нежитлового приміщення не є підставою для звільнення останньої від оплати наданих позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, оскільки відповідно до статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

За таких обставин, посилання відповідачки на відсутність правових підстав для нарахування позивачем плати за комунальні послуги з утримання багатоквартирного будинку, є безпідставними.

Заборгованість боржника за період з 01.12.2008 року по 01.02.2015 року складє 253,97 грн. в місяць (1,48х171,6 кв.м.), а за 74 місяці відповідно 18793,78 грн., за період з 01.02.2015 року по 01.06.2019 року складає 473,62 грн. в місяць (2,76 грн. х 171,6 кв.м.), а за 44 місяці відповідно 20939,28 грн. Заборгованість за період з 01.10.2018 року по 01.06.2019 року складає 705,28 грн. в місяць (4,11 грн. х 171,6 кв.м.), а за 8 місяців відповідно 5642,24 грн. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 45275,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачка просила суд застосувати до вимог позивача позовну давність і відмовити в позові.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

До правовідносин, які виникли між сторонами, застосовується загальний строк позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З даною позовною заявою КП «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 10.06.2019 року. Отже, трирічний строк позовної давності, який встановлюється до вимог позивача, обчислюється з 10.06.2016 року. Заборгованість слід рахувати відповідачу з червня 2016 року по 01.06.2019 року відповідно, що становить 36 місяців відповідно 22692,56 грн.

Яких-небудь доказів поважності пропуску строку позовної давності представник позивача суду не надала.

Враховуючи наведе, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 22692,56 грн.

Суд також вважає, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідачки в користь КП «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» пропорційно розміру задоволених позовних вимог 960,50 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 267, 322, 526, 530, 610 ЦК України, ст.ст. 5, 7, 9, 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» () заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 22692,56 грн., та судовий збір у розмірі 960,50 грн., а всього стягнути 23653,06 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М. Новік