Справа № 461/1249/21 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1777/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Івасюті М.В.,

за участі: заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - Кіт Христини Ігорівни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , просить заборонити заінтересованим особам строком на шість місяців перебувати в місці спільного проживання з малолітнім ОСОБА_5 за адресою їх проживання: АДРЕСА_1 , обмежити їх спілкування з постраждалою дитиною, заборонити вести листування, телефонні переговори з малолітнім або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і/або через третіх осіб, заборонити наближатись до малолітнього ближче ніж на 1км до місця навчання та інших місць частого відвідування.

Заяву мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , у якому народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час її працевлаштування у Польщі, малолітній син залишився проживати з батьком ОСОБА_1 та його матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом останнього року ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_4 почали грубо поводитись з сином, вживали нецензурну лайку, розпивали алкогольні напої в його присутності. На очах у дитини ОСОБА_1 , будучи нетверезим, міг спати на підлозі, а після повернення заявниці з Польщі, став регулярно застосовувати до неї фізичне насильство в присутності малолітнього сина. Наполягає, що ОСОБА_1 зі своєю матір`ю нав`язують дитині думку про те, що вона як мати сином не цікавиться, змушують його відмовлятись від спілкування з нею, виривають телефон з його рук, залякують та змушують боятись її, ніби то вона вчиняє скандали. Так, у липні 2020 року заявниця звернулась з позовом про визначення місця проживання її сина з нею. Дізнавшись про це, заінтересовані особи стали тиснути на дитину, стали його переховувати за різними адресами, маніпулючи ним, блокують номер її телефона з метою відчуження сина від неї. З приводу захисту свого сина заявниці зверталась до правоохоронних органів, що не дало позитивних результатів. З вересня 2020 року ОСОБА_1 ізолював сина від суспільства, перевів його на домашнє навчання без поважних причин, написав заяву про відрахування сина з хореографічної школи, внаслідок чого син рідко виходить на вулицю. Таким діями заінтересовані особи вчиняють психологічне насильство щодо малолітнього сина, позбавляють його волевиявлення, формування та висловлювання власної думки, спілкування з нею як матір`ю, її родиною.

З метою уникнути чинення регулярного домашнього насильства щодо ОСОБА_5 задля дієвого і ефектичного способу захисту інтересів малолітнього просила видати обмежувальний припис щодо батька і бабці, оскільки останні становлять безпосередню небезпеку для сина заявниці, їх поведінка дає підстави побоюватися за дитину, на даний час єдиною можливістю захисту сина є обмежувальний припис.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - Кіт Христина Ігорівна , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дотримання конвенційних положень, оскільки судом не надано належної правової оцінки фактичним обставинам справи, на які покликалась заявниця на підтвердження вчинення тривалого домашнього насильства відносно свого сина - ОСОБА_5 .

Вважає, що насильне відібрання від дитини матері, яке супроводжувалось нанесенням останній тілесних ушкоджень, словесними образами, вчинене в присутності дитини, примусове обмеження спілкування дитини з матір`ю, тривала розлука матері та дитини, маніпулювання поведінкою дитини виступає початковими індикаторами вчинення психологічного насильства щодо дитини у розумінні положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Зазначає, що наведені в заяві обставини підтверджують вчинення психологічного насильства щодо дитини та ризики подальшого травмування дитини у разі продовження таких дій з боку заінтересованих осіб, зважаючи на що наявні підстави для застосування обмежувальних приписів з метою забезпечення безпеки дитини та недопущення психологічного травмування дитини надалі.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити заяву про видачу обмежувального припису.

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу, просять рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09 серпня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кіт Х.І. подала заяву про розгляд справи без присутності скаржника та її представника.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та її адвоката Кіт Х.І. на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заінтересованої особи ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції вважав не доведеним факт будь-якого насильства з боку батька і бабці відносно дитини ОСОБА_5 . Доводи заяви про негативні наслідки виховання сина, переведення на домашнє навчання, ізоляцію дитини від однолітків є недостатніми для констатації факту домашнього насильства відносно дитини та є недоведеними. Матеріали справи не містять жодних доказів негативного ставлення чи будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у відношенні до малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що заявник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2010 по 13.11.2020 , у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_5 .

Встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , її чоловік ОСОБА_8 , а також дитина ОСОБА_5 . Заявниця проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця покликається на те, що ОСОБА_1 регулярно застосовує до неї фізичне насильство в присутності малолітнього сина ОСОБА_5 , заінтересовані особи негативно впливають на дитину, чинять психологічне насильство. Фактами, які підтверджують зазначені обставини є звернення із заявою до Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області, реєстрації кримінального провадження.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21, від 16 серпня 2021 року у справі №361/1110/20, провадження № 61-10458св20.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 апелянт вказувала, що останні чинять щодо малолітнього ОСОБА_5 психологічне насильство.

Звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства ОСОБА_1 , ОСОБА_4 щодо сина, що є необхідною умовою для застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом.

Подібний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 лютого 2021 ;року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Кіт Христини Ігорівни - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.