Справа № 236/3000/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року року Краснолиманський міськийсуд Донецькоїобласті в складі:

головуючої судді - Шаньшиної М.В.

за участю секретаря - Коломацького О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Петровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Корнієнко А.А. заінтересована особа: Петровський районний відділ державної виконавчої служби у місіті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, та 27.04.2021 року при спробі виїхати до м. Донецьк з метою поїздки на похорони батька на ПП «Мілове» Донецької області йому відмовили в пропуску через лінію розмежування, оскільки ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 27 березня 2014 року йому заборонено у виїзді за кордон. Також зазначає, що відповідно до рішенням Петровського районного суду м. Донецька з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист № 2/255/1414 від 16.07.2013 року, який знаходився на виконанні в Петровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків). Ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 27.03.2014 року тимчасово заборонено йому виїзд за кордон до виконання зобов`язань за вищевказаним виконавчим листом. На даний час виконавчий лист на виконанні в Петровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) не перебуває, оскільки постановою головного державного виконавця Петровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) від 21.02.2017 року виконавчий лист № 2/255/1414 від 16.07.2013 року повернуто стягувану на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, що підтверджується довідкою вказаної установи від 09.06.2021 року

Наявність ухвали щодо заборони виїзду за межі України при відсутності виконавчих проваджень, порушує його права. Просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлене ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 27.03.2014 року.

Заявник, представник заявника, заінтересовані особи, в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв та/або клопотань до суду направлено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, заяву та долучені до неї документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що хвалою Петровського районного суду м. Донецька від 27.03.2014 року обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за кордон до повного виконання виконавчого документу про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 26.07.2021 року частково відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 261/1364/14-ц за поданням начальника відділу ДВС Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон, в частині повного тексту ухвали Петровського районного суду м. Донецька від 27.03.2014 року.

Зазначена ухвала Петровського районного суду м. Донецька від 27.03.2014 року була винесена за поданням державного виконавця відділу ДВС Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно листа Петровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) від 09.06.2021 року на даний час виконавчий лист № 2/255/1414 від 16.07.2013 року повернуто стягувачу 21.02.2017 року на підставі п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». До того ж, на виконанні відсутні відкритті виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 .

За змістом п. 18 ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавчепровадження»(в редакції, яка діяла на час здійснення виконавчого провадження), у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням

тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або

керівника боржника - юридичної особи за межі України - до

виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно п. 9 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, яка діяла на час здійснення виконавчого провадження), законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що обмеження заявника у праві виїзду за межі України було встановлено ухвалою суду ще 27.03.2014 року, тобто більше ніж сім років тому. За цей час відповідний виконавчий документ було повернуто державним виконавцем стягувачу. Інформація про те, що вищевказаний виконавчий документ повторно пред`являвся стягувачем до виконання і знаходяться на виконанні в органах ДВС, у суду відсутня. У зв`язку з цим, у суду відсутні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що виконавчі дії по примусовому виконанню боржником зобов`язань взагалі здійснюються. Крім того, відповідно до листа Петровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) від 09.06.2021 року на даний час на виконанні відсутні відкритті виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 .

За таких обставин, у разі відмови судом у задоволенні заяви боржника і подальшої відсутності будь-яких дій в межах вищевказаного виконавчого провадження з боку стягувача і органу ДВС існуюче тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України може тривати невизначено тривалий проміжок часу, що безумовно буде порушувати гарантоване Конституцією України право заявника на свободу пересування.

Так, відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» ( в редакції № 3857-XII від 21.01.1994 року)право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13.11.2003 р. у справі «Напияло проти Хорватії» скарга № 66485/01).

Окрім того, якщо міра, що обмежує свободу пересування особи, є початково обґрунтованою, вона може стати неспівмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду у справі «Луордо проти Італії» скарга № 31190/96; у справі «Фельдшер та Фельдшне Хайлік проти Угорщини, скарга № 41463/02, у справі «Рінер проти Болгарії».

Європейський Суд у п. 50 вказаного рішення підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Отже, вирішуючи спірні правовідносини, суд має надати оцінку співмірності і пропорційності обмежувального заходу, застосованого до боржника.

Суд також враховує, що законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань боржником, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Отже, на даний час залишення обмеження права громадянина ОСОБА_1 на виїзд з України, на думку суду, є непропорційним і неспівмірним заходом, який не відповідає обставинам справи та не є обґрунтованим з огляду на пасивну поведінку стягувача у відповідному виконавчому провадженні.

Частинами 5, 7статті 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, враховуючи, що виконавчий лист у виконавчому провадження про стягнення з боржника заборгованості повернуто стягувачу, вказані обмеження застосовувались до боржника в межах даного виконавчого провадження, суд вважає, що відпали підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.260-261,353,441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Петровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , застосоване на підставі ухвали Петровського районного суду м.Донецька від 27 березня 2014 року у справі № 261/1364/14-ц.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуюча суддя-