Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Мохова Є.І.

при секретарі - Лавріненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), Управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо транспортної пригоди
В С Т А Н О В И В :
У 02 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди спричиненої в наслідок ДТП..
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 28.11.2015 року близько о 15 год. 30 хв. на 161 км+ЗООм автошляху сполучення «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь» у Волноваському районі Донецької області, у світлий час доби, керуючи технічно справною бойовою машиною КрАЗ КУГУАР, бортовий номер НОМЕР_2 , яка являється військовим майном, та рухаючись по лівій смузі проїжджої частини в напрямку м. Донецьк, в порушення ст.ст.9, 11, 13, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 10.1, 10,3 Правил дорожнього руху України, не впевнившись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, став зміщуватися у бік правого узбіччя, не дав дорогу транспортному засобу БОГДАН 211040 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача, який у цей час рухався по правій смузі, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому діафіза та чрезвертлюжного перелому лівої стегнової кістки, ускладнених розвитком травматичного шоку, що згідно з висновком експерта від 27.08.2016 року № 152 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст.415 КК України, а саме порушення правил експлуатації бойової машини, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Також позивач зазначає, що в результаті противоправних дій відповідача ОСОБА_2 йому були завдані матеріальні збитки в сумі155 687,00, які складаються :26205,00 гривен - витрати на покупку медикаментів, що частково підтверджується копіями фіскальних чеків, 114 682,89 грн. - матеріальна шкода, заподіяна в результаті пошкодження транспортного засобу, 1800 грн. - витрати на оплату послуг доглядальниці в лікарні, 8000,00 грн - витрати за наркоз при проведенні операцій, 2500,00 грн - витрати за послуги евакуатора після ДТП, 2000,00 (дві тисячі) гривен - витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку, 500,00 грн. - витрати за послуги аварійного комісара.
Також позивач вказує, що крім майнової шкоди внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача, душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля БОГДАН 211040 реєстраційний номер НОМЕР_3 , втратою роботи, та інвалідністю, яка була йому встановлена внаслідок противоправних дій Відповідача. Моральну шкоду він оцінює в 500 000 грн.
Просив стягнути вказану матеріальну та моральну шкоду з відповідача ОСОБА_2 .
Позов розглядався в кримінальному провадженні, вирок у частині рішення по цивільному позову було скасовано та направлено на розгляд в порядку цивільного судочинства.
У якості співвідповідача по справі було залучено військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якості третіх осіб Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) та Управління Державної казначейської служби України.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
21.07.2020 року представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 подав відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення проти позову та просив суд відмовити в його задоволені.
Третя особа - Управління Державної казначейської служби України, свого представника в судове засідання не направило, суду надіслали клопотання у якому просили слухати справу без участі їх представаника.
Третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), свого представника в судове засідання не направило, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Будь - яких заяв, клопотань до суду на час розгляду справи від нього не надходило. Своїм правом на подачу відзиву третя особа не скористалася.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та третіх осіб з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки неявка вказаних осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалася.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що- ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_4 - Житомирський прикордонний загін, старшина, перебуває на посаді дільничного інспектора прикордонної служби 1-ї категорії відділу прикордонної служби Лучанки Житомирського прикордонного загону. З 05 жовтня 2015 року, він проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді снайпера ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до книги інструктажу персоналу, сержант ОСОБА_2 отримав інструктаж 28.11.2015 року та перебував на службі з 07 год.00 хв. до 20 год. 00 хв. на бойовому автомобілі КрАЗ КУГУАР - відповідно до пункту 26 Плану охорони кордону книги прикордонної служби. Одночасно встановлено, що, відповідно до дорожнього листа на бойовий автомобіль КрАЗ КУГУАР бортовий номер НОМЕР_2 від 25.11.2015 №23/93, який дійсний до 04.05.2015, 28.11.2015р. автомобіль пройшов передрейсовий технічний огляд.

28.11.2015 року близько о 15 год. 30 хв. на 161 км+ЗООм автошляху сполучення «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь» у Волноваському районі Донецької області, у світлий час доби, ОСОБА_2 керуючи технічно справною бойовою машиною КрАЗ КУГУАР, бортовий номер НОМЕР_2 , яка являється військовим майном, та рухаючись по лівій смузі проїжджої частини в напрямку м. Донецьк, в порушення ст.ст.9, 11, 13, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 10.1, 10,3 Правил дорожнього руху України, не впевнившись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, став зміщуватися у бік правого узбіччя, не дав дорогу транспортному засобу БОГДАН 211040 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача, який у цей час рухався по правій смузі, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому діафіза та чрезвертлюжного перелому лівої стегнової кістки, ускладнених розвитком травматичного шоку, що згідно з висновком експерта від 27.08.2016 року № 152 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст.415 КК України, а саме порушення правил експлуатації бойової машини, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 10.07.2018 р. визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого.1 ст. 415 КК України.
У відповідності до положень ст. 82 ЦПК України вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування.
Звертаючись до суду з позовом до відповідачів, позивач, як на підставу для його задоволення, вказує, що йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 155687.00 грн.
Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 і виконував завдання згідно з подорожнім листом, виданими цією військовою частиною, правильним є стягнення майнової і моральної шкоди з Військової частини НОМЕР_1 .
Помилковим є твердження представника відповідача в/ч НОМЕР_1 про те, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем за цим позовом .
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав.
Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси.
Стаття 2 вказаного Закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює, відповідно до закону, управління військовим майном, у тому числі приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України.
Перерозподіл військового майна у Збройних Силах між військовими частинами, які формуються, переформовуються або розформовуються, а також в інших випадках відповідно до потреб Збройних Сил провадиться Міноборони (пункт 31 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225).
Встановлено, що ОСОБА_2 отримав інструктаж 28.11.2015 року та перебував на службі з 07 год.00 хв. до 20 год. 00 хв. на бойовому автомобілі КрАЗ КУГУАР - відповідно до пункту 26 Плану охорони кордону книги прикордонної служби. Одночасно встановлено, що, відповідно до дорожнього листа на бойовий автомобіль КрАЗ КУГУАР бортовий номер НОМЕР_2 від 25.11.2015 №23/93, який дійсний до 04.05.2015, 28.11.2015р. автомобіль пройшов передрейсовий технічний огляд. (а.с.83-84)
Таким чином, військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на час настання ДТП на відповідній правовій підставі володів автомобілем КрАЗ КУГУАР бортовий номер НОМЕР_2 , тому завдану ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду зобов`язана відшкодувати саме Військова частина НОМЕР_1 .
В свою чергу, положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Щодо суми матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідачів то суд зазначає наступне.
На підтвердження спричиненої позивачу матеріальної шкоди, викликаною витратами на лікування, витрат на оплату послуг доглядальниці та наркоз, позивачем ОСОБА_1 надані суду квитанції та чеки, у яких зазначені назви ліків, що були призначені особисто потерпілому, що встановлено вивченням виписки з рішення ВКК №2369/15 від 21.12.2017р., яке долучено до матеріалів справи. Інших письмових доказів суду надано не було. Суд визнає належними доказами лише квитанції на придбані ліки, перелік яких зазначений у вказаному рішенні на загальну суму - 4467,21 грн., оскільки мають місце також долучені потерпілим до позовної заяви - фіскальні чеки із позначкою нульовий чек , з яких неможливо встановити назву лікарського засобу та порівняти його наявність або відсутність у вищевказаному рішенні ВКК.
Стосовно відшкодування позивачу ОСОБА_1 понесених витрат в результаті пошкодження автомобілю БОГДАН 211040 реєстраційний номер НОМЕР_3 , витрат на оплату послуг евакуатора та витрат за проведення оцінки вартості матеріального збитку - суд відмовляє у їх стягненні, оскільки ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем на підставі довіреності, а власником вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_6 є ОСОБА_3 (а.с.226), яка до суду із таким позовом особисто не зверталась, а позивач ОСОБА_1 , у даній позовні заяві виступає від свого імені, а не діє у інтересах власника - ОСОБА_3 .
Крім того суд зазначає, що позивач не надав суду належних доказів про звернення з заявою про МТСБУ, оскільки, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ).
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст.23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до п.7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
В судовому засіданні встановлено, що особою, яка проходила строкову військову службу у відповідача військової частини НОМЕР_1 , була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті погіршення здоров`я.
Таким чином дослідивши матеріали справи, врахувавши обставини заподіяння шкоди, розмір майнової шкоди, а також ступінь страждань і негативних наслідків немайнового характеру суд виходячи з принципу розумності та справедливості вважає доведеним наявність вини відповідача в заподіянні моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 в розмірі 60000 грн. і в даному випадку розмір моральної шкоди є розумним та справедливим.
Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення Проніна проти України № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенні, а тому вважає за необхідне стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 4467,21 грн., та 60000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні інших вимог позивача слід відмовити.
У задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі за їх безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), Управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4467,21 грн.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 60000 грн.
В решті вимог позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволенню не підлягає.
У задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, у той же строк з дня вручення їм копії рішення.
Суддя Є.І.Мохов