Номер провадження: 22-ц/813/6188/21
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої Ірини Іванівни) про визнання заповіту недійсним, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Лічман Л.Г., 14 грудня 2020 року в м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 (за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.П.) про визнання заповіту недійсним (а.с. 2-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним братом, а ОСОБА_3 була їх матір`ю. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши заповіт на користь ОСОБА_2 . У спадкову масу ввійшов житловий будинок по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 просить визнати цей заповіт нікчемним з наступних підстав. Заповіт був укладений у будинку матері ОСОБА_3 у зв`язку з її поганим станом здоров`я та в присутності свідків. Мати останній час була дуже хвора та прикута до ліжка, тому не могла запросити свідків, щоб були присутні на час посвідчення заповіту. Тому всіх свідків викликав ОСОБА_2 , який є спадкоємцем. Оспорюваний заповіт посвідчено 12 січня 2018 року в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_4 є падчеркою відповідача, яку він виховав як власну дочку, через що вона не могла бути свідком при посвідченні заповіту. Стаття 1253 ЦК України зазначає, що свідками не можуть бути члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом. Позивач вважала, що падчерка ОСОБА_4 відноситься до кола близьких родичів спадкодавця, а тому посвідчення заповіту було здійснено всупереч Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Правовими підставами позивач вказала статті 1253 і 236 ЦК України (далі - ЦК).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 6 000 грн. (а.с. 106-112).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що у відповідача ОСОБА_2 не має рідних дітей та дружини, а тому на теперішній час єдиною рідною людиною, з якою він має родинні відносини, є його падчерка ОСОБА_4 . Таким чином, апелянт вважає, що ОСОБА_4 відноситься до кола членів сім`ї, а тому не могла бути свідком при посвідченні заповіту 12 січня 2018 року (а.с. 119-124).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі є рідними сестрою та братом, а спадкодавець ОСОБА_3 була їх рідною матір`ю, що не оспорюється ними та підтверджується відповідними документами, зокрема свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , 1932 року народження, тривалий час одна проживала в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав їй на праві приватної власності на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 08 травня 2002 р., право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 41544 в кн. 282-196. (а.с. 81)

12 січня 2018 року ОСОБА_3 підписала заповіт у присутності обраних нею свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . У заповіті ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, зробила розпорядження, яким спадкоємцем всього її майна, у повному обсязі без будь-яких винятків, призначила свого сина ОСОБА_2 . На звороті заповіту, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., є примітка нотаріуса про те, що заповіт записаний зі слів ОСОБА_3 , а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 має вади зору та не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, в присутності її та нотаріуса текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Заповіт власноручно підписаний заповідачем ОСОБА_3 , свідками у присутності нотаріуса о 13.30. Цей заповіт, посвідчений у будинку АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 у зв`язку з похилим віком заповідача та неможливістю дістатись до приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

На підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини № 45 від 23 квітня 2019 року приватним нотаріусом Пачевою І.І. була відкрита спадкова справа, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за № 19/2019. 09 вересня 2019 року з заявою про прийняття спадщини за законом № 113 після смерті ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23 квітня 2019 року, заповіт ОСОБА_3 від 12 січня 2018 року є чинним. (а.с. 58).

02 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Пачевою І.І. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Спадщина складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, як вірно вказано судом у оскаржуваному рішення, між сторонами по справі виникли спірні правовідносини щодо визнання заповіту ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. 12 січня 2019 р. за реєстровим № 44, - нікчемним.

Одним із свідків, який був присутнім під час посвідчення заповіту, була ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 . Внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_10 , прізвище дружини змінено на « ОСОБА_4 », про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 .

З 01 лютого 1997 р. ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_9 одружилися 26 грудня 1992 р., на підставі чого видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 51 рік померла ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 .

ОСОБА_4 була допитана у якості свідка 12 березня 2020 р. у цивільній справі № 521/20488/19. З її показань видно, що ОСОБА_2 доглядав за її матір`ю, допомагав їй у всьому багато років. Під час посвідчення заповіту була свідком за проханням ОСОБА_2 та спадкодавця ОСОБА_12 , яку вона знала. ОСОБА_13 бажала заповісти майно сину. Раніше вона проживала з ОСОБА_2 . З 2005 р проживає окремо.

Крім того, ОСОБА_4 була допитана судом першої інстанції у якості свідка 10 грудня 2020 р.

Відповідно до її показань, у ОСОБА_3 була у гостях приблизно 3 рази. ОСОБА_2 їй сказав, що його мати просить її бути свідком при посвідченні заповіту. Після розірвання шлюбу між її батьками і позбавлення матері батьківських прав, вона приблизно з 1982 року жила з бабусею за адресою: АДРЕСА_2 . З 1994 р. по 1998 р. вона навчалась в училищі і в цей період проживала з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_2 у кв. АДРЕСА_3 . З 1998 року вона постійно проживає в кв. АДРЕСА_4 . З цього часу до дня смерті матері, яка померла у 2002 році, вони з ОСОБА_2 проживали в цій квартирі, здійснюючи догляд за хворою бабусею. Після смерті матері ОСОБА_2 повернувся в свою квартиру по АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 допомагав ії сплатити кредит, вона йому повернула борг. З 2008 року вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, а у серпні 2013 року зареєструвала шлюб. До цього часу вона має рідного батька, з яким підтримує родинні стосунки.

Крім того, колегія суддів враховує, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа № 521/20488/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 р., яке набрало законної сили, у зазначеній цивільній справі у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного 12 січня 2018 року ОСОБА_3 і посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. - було відмовлено.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповіт є одностороннім правочином і на нього поширюються загальні правила ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК.

Частиною першою статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. (ч. 1 ст. 216 ЦК)

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1253 ЦК, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно з пунктом 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Таким чином, діючим законодавством передбачено випадки, коли заповіт від імені заповідача та за його дорученням може підписати інша особа.

З матеріалів справи вбачається, що основним доводом позовної заяви ОСОБА_1 щодо нікчемності заповіту є те, що свідок ОСОБА_4 під час посвідчення заповіту ОСОБА_3 членом сім`ї та близьким родичем спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 .

У ч. 2 ст. 3 СК України вказується, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Для більш широкого розуміння поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України навів у своєму Рішенні від 03 червня 1999 року (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»). Так, до кола членів сім`ї, наприклад, військовослужбовця, належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Колегія суддів, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, вважає встановленим той факт, що ОСОБА_4 проживала окремо від ОСОБА_2 , має власну сім`ю, рідного батька, вона не пов`язана з ОСОБА_2 спільним побутом та не веде спільного господарства. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не є членами сім`ї, що виключає можливість задоволення позову з цієї підстави.

Крім того, поняття «родич» використовується у різних законах, а отже і у галузях, таким чином має міжгалузевий характер. Така категорія як родичі включає в себе саме такі категорії, як близькі родичі та інші родичі та є загальним поняттям. Такі категорії, як родичі та близькі родичі використовує ЦК України.

Так, у ст. 68 ЦК України містяться положення про те, що опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички.

Ця стаття за своєю направленістю є близькою до ст. 1253 ЦК України, тому що в них обмежується коло осіб, котрі або не можуть укладати договори з певними особами або не можуть бути свідками при посвідченні заповітів (правочинів) певних осіб. Законодавець прямо визначає осіб, які відносяться до близьких родичів: батьки, діти, брати, сестри.

За ч. 1 ст. 1 СК України згадує поняття «родичі» визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Отже, є категорія інші члени сім`ї та можливо інші родичі. У свою чергу іншими родичами будуть всі ті особи, які не входять до поняття «близькі родичі».

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4 не є близьким родичем ОСОБА_2 , а тому мала право бути свідком при посвідченні заповіту ОСОБА_3 .

Відомості про свідків було внесено до тексту заповіту, та встановлено, що останні є дієздатними особами та не є членами сім`ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом.

Стороною позивача не було доведено, що ОСОБА_4 мала особисту зацікавленість під час підписання заповіту.

Судом також вірно враховано, що заповіт був складений 12 січня 2018 року, і ОСОБА_3 до смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , не оспорювала його будь-яким способом, отримуючи догляд і турботу лише від сина ОСОБА_2 .

Стороною відповідача не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні як, в цілому, так і кожного доказу окремо, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те що, у відповідача ОСОБА_2 не має рідних дітей та дружини, а тому на теперішній час єдиною рідною людиною, з якою він має родинні відносини, є його падчерка ОСОБА_4 . Таким чином, апелянт вважає, що ОСОБА_4 відноситься до кола членів сім`ї, а тому не могла бути свідком при посвідченні заповіту 12 січня 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що, як вже вказувалось вище, згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та його падчерка ОСОБА_4 є членами сім`ї відповідача, оскільки вони підтримують родинні відносини, є необґрунтованими, оскільки позивач ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пов`язані спільним побутом та мають взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, та є членами сім`ї, не надала.

Крім того, колегія суддів враховує, що наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що ОСОБА_2 після реєстрації 26 грудня 1992 року шлюбу із ОСОБА_15 , матір`ю ОСОБА_4 , проживав разом із дружиною та її донькою протягом двох років за адресою: АДРЕСА_5 . З 1994 року ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю бабусею, яка на той час була опікуном ОСОБА_4 , і мешкає за цією адресою по сьогоднішній день. Приблизно за чотири роки до смерті ОСОБА_15 , яка настала у 2002 році, ОСОБА_2 разом із дружиною поселився у квартирі по АДРЕСА_6 , оскільки мати ОСОБА_15 потребувала сторонньої допомоги. У цей час відповідач проживав разом із дружиною та її донькою, ОСОБА_4 . Однак, у 2002 році, після смерті дружини, ОСОБА_2 переїхав у квартиру по вул. Транспортна, та став проживати там, ОСОБА_4 же залишилась проживати за місцем своєї реєстрації.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 досить обмежені періоди часу проживав з ОСОБА_4 , як падчерицею, і з 2002 року (після смерті дружини) не проживає з ОСОБА_4 однією сім`єю. Оскільки заповіт був підписаний ОСОБА_4 у 2018 році, тобто, зі спливом 16 років після припинення періоду спільного проживання свідка та відповідача, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 станом на 12 січня 2018 року була членом сім`ї ОСОБА_2 .

Крім того, безпідставними є посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на норми Закону України "Про запобігання корупції", оскільки дія цього Закону поширюється виключно на коло суб`єктів, визначених у ст.3 Закону.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 серпня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе