КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач. Разом з тим, відповідач не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2017 року становить: 16 365,72 грн. - за надані послуги з централізованого опалення; 14 324,84 грн. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води; 3% річних та інфляційна складова боргу становить 8 032,29 грн.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь 16 365,72 грн. за надані послуги з центрального опалення; 14 324,84 грн. за постачання гарячої води, 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 8 032,29 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2021 рок позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 16 365 (шістнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 75 копійки, за послуги з постачання гарячої води в сумі 14 324 (чотирнадцять тисяч триста двадцять чотири) гривни 84 копійки, три відсотки та інфляційну складову боргу в сумі 8 032 (вісім тисяч тридцять дві) гривни 29 копійок та 1 600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки первісний позивач ПАТ «Київенерго» ніколи не надавав житлово-комунальних послуг відповідачу, жодних рахунків до сплати не надсилав та не вручав. Також позивач зобов`язаний був надіслати відповідачу текст письмової оферти, яка містила б умови договору, що свідчить про те, що між сторонами відсутні договірні відносини і відповідно відсутнє право позивача на стягнення з відповідача заборгованості за ніби то надані житлово-комунальні послуги.

Звернення до суд з вказаним позовом призводить до порушення прав відповідача на добровільне укладення договору, спрямоване на завдання матеріальної шкоди відповідачу з ознаками зловживання правом та монопольним становищем на ринку, що порушує загальні засади цивільного законодавства.

Також в доводах апеляційної скарги зазначає, що неналежним та недопустимим є наданий суду розрахунок заборгованості, тоді як єдиним доказом наявності боргу є договір, в якому має бути чітко визначено його ціну, однак в матеріалах справи відсутній такий договір як і докази, які б підтверджували факт споживання відповідачем послуг та їх фактично отриманий обсяг.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів результатів вимірювання кількості теплоносія, фактично спожитого відповідачем, а також в позовній заяві відсутні посилання на джерело формування тарифів у межах строку, в якому він розраховував заборгованість.

Той факт, що відповідач є власником відповідного житла не тягне за собою безумовного визнання його споживачем, оскільки для набуття цього статусу законом передбачено певну процедуру.

Також необґрунтованим є рішення суду в частині відмови в застосуванні до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, так як наданий суду розрахунок заборгованості датується липнем 2014 року, а позов було подано до суду у листопаді 2017 року.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача у справі, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону та не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Окрім того у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що виникнення прав та обов`язків сторін підтверджується діями сторін, зокрема: постачальник надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи на оплату таких послуг, а споживач отримує такі послуги, оскільки від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та має здійснювати оплату виставлених рахунків. А факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного у відзиві, просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв`язку з тим, що суддя-доповідач та судді-учасники колегії з 09 серпня 2021 року по 03 вересня 2021 року перебували у відпустках, у суду була відсутня можливість розглянути дану цивільну справу в межах строку, що визначений ст. 371 ЦПК України.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить копія Договору купівлі-продажу квартири від 17.11.1999 року.

При цьому, ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавало ПАТ «Київенерго» (правонаступником якого є позивач).

ПАТ «Київенерго» було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України №1198-VII від 10.04.2014 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.07.2014 року.

В той же час, згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.04.2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності та постачання теплової енергії споживачам. Так, з 01.05.2018 року, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а отже є виконавцем цих послуг для житлових будинків комунальної форми власності.

З наданого розрахунку заборгованості, станом на 01 травня 2017 року, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання, а тому за ним обліковується заборгованість за період з липня 2014 року по квітень 2017 року, яка становить: 16 365,72 грн. - за надані послуги з централізованого опалення; 14 324,84 грн. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином тривалий час не виконував зобов`язання зі сплати спожитих послуг, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги, 3% річних та інфляційну складову боргу.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

За правилами частини четвертої статей 319 та 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Також вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17).

Отже, наведені обставини справи свідчать про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги.

Вірними є також висновки суду першої інстанції про те, що позов було пред`явлено в межах позовної давності, оскільки згідно з наданого суду розрахунку калькуляцію заборгованості за житлово-комунальні послуги позивач нараховував починаючи з листопада 2014 року, так як в графі «Нараховано» за період з липня 2014 року по листопад 2014 року міститься позначка «0», з позовом до суду позивач звернувся в листопаді 2017 року, що свідчить про дотримання позивачем трирічного строку на право звернення до суду з позов омом з метою захисту свого порушеного права.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевіряється правильність висновків першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 375 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та водопостачання залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: