КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
НОМЕР_9-ц/824/8510/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/14363/19

09 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Гоін В.С., Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року, постановлене під головуванням судді Катющенко В.П., у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

06 вересня 2019 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа:ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що на підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 03.08.2017 року № 934 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків Приватного акціонерного товариства «Компанія Київінвестбуд», будинок АДРЕСА_1 був прийнятий безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації згідно з додатком 1.

Зазначає, що на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.09.2017 року № 488 «Про прийняття на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», гуртожитку по АДРЕСА_1 », вищезазначений будинок з 01.10.2017 року був прийнятий на баланс Комунального підприємства, що підтверджується Актом приймання-передачі.

Предметом спору є кімната НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1, житловою площею 19,60 кв.м., загальною площею - 29,40 кв.м., який належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. На підставі розпорядження ЗАТ «Житлокомунсервіс» НОМЕР_10 від 04.07.2005 року ОСОБА_1 було надано ліжко-місце в кімнаті НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1 . При проведенні періодичного огляду житлового фонду було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 лише зареєстрований в спірній кімнаті гуртожитку, не користується жилим приміщенням, не проживає в ньому більше 6-ти місяців, що підтверджується актами ЖЕД-404 від 23.03.2018 року, від 16.11.2018 року, а також актами, складеними за участю сусідів по гуртожитку від 01.02.2019 року, 30.08.2019 року, має заборгованість за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, що підтверджується довідкою Центру комунального сервісу Дніпровського району від 30.08.2019 року.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником однокімнатної ізольованої квартири № НОМЕР_5 в будинку АДРЕСА_2 . Вищезазначене було підставою для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, як забезпеченого житловою площею, що підтверджується витягом з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.08.2018 року № 466.

З огляду на вище викладене, просило суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 19 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив зупинити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року до розгляду апеляційної скарги по суті.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування фактичних обставин справи, з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин справи.

Вказує на те, що він не отримував копію позовної заяви, доданих до неї доказів, не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому не міг надавати суду будь-яких заяв, пояснень, заперечень по суті справи та не міг висловити свою думку про неможливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Зазначає, що про існування справи дізнався випадково від третьої особи ОСОБА_2 тільки 29 березня 2021 року.

Звертає увагу, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 420418334 від 27.08.2019 року, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації він зареєстрований за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.09.2018 року по 01.09.2019 року за проживання у гуртожитку складала 494, 73 грн. Вказана заборгованість була ним погашена.

Зазначає, що складені та надані позивачем до суду акти про його не проживання в спірній кімнаті гуртожитку від 01.02.2019 року та 30.08.2019 року спростовуються актом від 02 квітня 2021 року.

Вважає, що висновки суду та надані докази не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки він проживає в гуртожитку з 2005 року, заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг виникла у зв`язку з тим, що він був тимчасово відсутній у гуртожитку з поважних причин, оскільки знаходився на заробітках за межами м. Києва.

Звертає увагу, що в кімнаті знаходяться його особисті речі та меблі. У вихідні дні та на час відпустки він знаходиться і проживає у гуртожитку. Свідків, на яких є посилання в актах, наданих позивачем, він не знає.

Зазначає, що показання мешканця квартири НОМЕР_4 ОСОБА_2 щодо його не проживання в кімнаті НОМЕР_4 гуртожитку по АДРЕСА_1 викликають сумніви, оскільки ОСОБА_2 має зацікавленість у тому, щоб його виселили з вказаної кімнати та ОСОБА_2 мав змогу приватизувати дану кімнату, якщо гуртожиток буде віднесено до об`єктів приватизації.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що гуртожиток є таким, жилі приміщення в якому підлягають приватизації, а тому вирішення позову та визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі вимог ст. 71 ЖК України є незаконним. Крім цього, суд першої інстанції, в порушення вимог закону належним чином не з`ясував питання про те, чи є підстави збереження права користування житловим приміщенням за тимчасово відсутнім понад шість місяців наймачем, передбачені ст. 71 ЖК УРСР.

Зазначає, що доводи позивача про те, що він є власником однокімнатної квартири, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки він проживає та зареєстрований в гуртожитку. В квартиру він не вселявся, оскільки в цій квартирі проживає його колишня співмешканка з його донькою, із якою було укладено договір дарування квартири доньці в рахунок сплати аліментів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Патрик Ганна Григорівна повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Мацієвська Ольга Петрівна та третя особа: ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 03.08.2017 року № 934 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків Приватного акціонерного товариства «Компанія Київінвестбуд» та додатку 1 до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради від 03.08.2017 року № 934, до комунальної власності територіальної громади м. Києва було прийнято безоплатно гуртожитки Приватного акціонерного товариства «Компанія Київінвестбуд» та передано до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 6-7)

Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.09.2017 року № 488 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» прийняло в установленому порядку на баланс з 01.01.2017 року від Приватного акціонерного товариства «Компанія Київінвестбуд» гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1.(а.с. 8)

Розпорядженням ЗАТ «Житлокомунсервіс» НОМЕР_10 від 04.07.2005 року ОСОБА_1 було вселено в гуртожиток АДРЕСА_1, кімната НОМЕР_4 . (а.с. 11)

Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації гр. ОСОБА_1 з 19.08.2005 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10)

Відповідно до довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 01.09.2018 року по 01.09.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість по оплат послуг з теплопостачання в сумі 494, 73 грн. з вересня 2018 року по серпень 2019 року (а.с. 12)

З наданих копій квитанцій АТ ПриватБанк, від 05.04.2019 року на суму 12,40 грн., від 22.06.2019 року на суму 893,88 грн., від 06.06.2019 року на суму 10,88 грн., від 22.06.2019 року на суму 13,25 грн., від 14.11.2019 року на суму 09.54 грн., від 19.11.2019 року на суму 758,45 грн., від 02.07.2020 року н суму 04.24 грн., від 02.07.2020 року на суму 53,63 грн., від 02.07.2020 року на суму 178.12 грн., від 20.08.2020 року на суму 467.47 грн., від 20.08.2020 року на суму 567.01 грн. вбачається, що ОСОБА_1 сплачувались кошти за надані житлово-комунальні послуги в кімнаті НОМЕР_6 по АДРЕСА_1 ( за газ, централізоване опалення, гаряче водопостачання).

Відповідно до актів, затверджених начальником ЖЕД-404 Найдьоновою Г.А., від 23.03.2018 року та від 16.11.2018 року, комісією у складі службових осіб ЖЕД-404 проводилися обстеження кімнати НОМЕР_4 будинку АДРЕСА_1 (гуртожиток) на предмет побутових умов проживання мешканців в даній кімнаті та встановлено, що вказана кімната розділена на 2 особових рахунки, на момент обстеження о 7год. 20 хв. в кімнаті знаходився і в ній проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_1 в кімнаті не було. Зі слів мешканця кімнати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не проживає в даній кімнаті. (а.с. 13-14)

01.02.2019 року та 30.08.2019 року складено акти, затверджені начальником ЖЕД-404 Найдьоновою Г.А. , про те, що мешканці гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підтвердили той факт, що ОСОБА_1 вони не знають в обличчя, а в кімнаті НОМЕР_4 проживає лише ОСОБА_2 (а.с. 15-16)

З витягу з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.08.2018 року № 466 про розгляд заяв громадян та організацій Дніпровського району з питань квартирного обліку вбачається, що ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку з підстав забезпечення житловою площею згідно з нормами. (а.с. 17)

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 128735899 від 23.06.2018 року ОСОБА_1 є власником однокімнатної ізольованої квартири № НОМЕР_5 в будинку АДРЕСА_2 . (а.с. 18)

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 31 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7 , батьками якої є: ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Відповідно до договору про право користування та передачу у власність нерухомого майна від 30січня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 ( власник) та ОСОБА_8 ( користувач), ОСОБА_1 свідчить, що дійсно є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2, квартира № НОМЕР_5 на підставі договору купівлі-продажу ( далі квартира), сторони домовились, що користувач разом з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту укладення цього договору буде проживати за адресою місця знаходження цієї квартири до досягнення дитиною повноліття, власник квартири зобов`язується не вселятись в дану квартиру та після досягнення дитиною повноліття подарувати дитині вказану квартиру. Користувач у свою чергу бере на себе зобов`язання не ставити питання про стягнення аліментів з власника на дитину до досягнення нею повноліття.

З копії договору підряду від 05.09.2018 року, укладеного між замовником ОСОБА_9 та підрядником ОСОБА_1 вбачається, що за дорученням замовника підрядник зобов`язується на власний ризик виконати певну роботу за умовами цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити її. Відомості про роботу підрядника: АДРЕСА_3 .

Задовольняючи позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» визнаючи ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 з березня 2018 року у кімнаті НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1 не проживає понад шість місяців без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, втратив право користування жилою площею у вказаній кімнаті гуртожитку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УPCP визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є стаття 72 ЖК УРСР, у статті 71 ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом статей 71, 72 ЖК УPCP наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 78 ЖК УРСР тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім`ї наймача, він зобов`язаний забезпечити належне утримання приміщення. Наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91-99 ЖК УРСР.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Разом з тим, стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

При вирішенні питання про втрату права користування житлом у даному випадку з`ясуванню підлягає як термін відсутності особи, так і поважність причин такої відсутності.

З наданих та досліджених судом першої інстанції доказів достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , працюючи маляром - штукатуром в ТОВ " Інжилбуд", на підставі розпорядження НОМЕР_10 ЗАТ "Житлокомунсервіс" від 04.07.2005 року був вселений в кімнату НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1 . З 19.08.2005 року він зареєстрований за вказаною адресою.

Висновок суду першої інстанції про не проживання відповідача у спірній кімнаті гуртожитку більше шести місяців без поважних причин грунтується на двох актах комісії та акті, складеному чотирма мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_1 01 лютого 2019 року. та на двох актах, складеними чотирма мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_1 від 01 лютого 2019 року та від 30 серпня 2019 року.

Відповідно до актів комісії у складі інженера ЖЕД-404 ОСОБА_10 , майстрів т/д ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які затверджені начальником ЖЕД-404 Найдьоновою Г.А. , від 23 березня 2018 року та від 16 листопада 2018 року, при обстеженні комісією кімнати НОМЕР_4 в гуртожитку по АДРЕСА_1 о 07 годині 20 хвилин, у даній кімнаті знаходився лише її мешканець ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в кімнаті не було. Зі слів мешканця кімнати ОСОБА_2 ОСОБА_1 не проживає в даній кімнаті

Надаючи оцінку вказаним актам, колегія суддів приходить до висновку про те, що в них зафіксовано членами комісії ту обставину, що ОСОБА_1 був відсутній у кімнаті НОМЕР_4 в гуртожитку по АДРЕСА_1 о 07 годині 20 хвилин 23 березня 2018 року та 16 листопада 2018 року. Викладена у вказаних актах інформація не свідчить про не проживання відповідача ОСОБА_1 в кімнаті НОМЕР_4 гуртожитку по АДРЕСА_1 більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до акту від 01 лютого 2019 року, складеного 30 серпня 2019 року ОСОБА_4 , яка проживає та зареєстрована в кімнаті НОМЕР_8 гуртожитку по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають та зареєстровані в кімнаті НОМЕР_7 гуртожитку по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає в кімнаті НОМЕР_4 гуртожитку по АДРЕСА_1 , зазначають, що ОСОБА_1 в кімнаті НОМЕР_4 вищезазначеного гуртожитку не проживає більше трьох років, кімнатою не цікавиться, не оплачує за житлово-комунальні послуги. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджують, що ОСОБА_13 не знають навіть в обличчя. В кімнаті НОМЕР_4 проживає тільки ОСОБА_2 .

Аналогічний акт був складений цими ж мешканцями гуртожитку 30 серпня 2019 року.

Надаючи оцінку вказаним актам, колегія суддів вважає, що та обставина, що ОСОБА_4 , яка проживає в кімнаті НОМЕР_10 вказаного гуртожитку та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які проживають в кімнаті НОМЕР_7 вказаного гуртожитку не знають в обличчя ОСОБА_13 , який проживає в кімнаті НОМЕР_4 вказаного гуртожитку, не свідчить про його не проживання у вказаній кімнаті. Звідки вказаним мешканцям відомі ті обставини, що ОСОБА_13 кімнатою НОМЕР_4 не цікавиться та не оплачує житлово-комунальні послуги вони в актах не зазначили. Зазначений у вказаних актах ОСОБА_2 , який також проживає в кімнаті НОМЕР_4 вказаного гуртожитку, як і ОСОБА_13 , є зацікавленою у вирішенні вказаної справи особою.

З матеріалів справи вбачається, що дана справа була розглянута судом першої в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками, які направлялись відповідачу, повернулись до суду без вручення йому, з відміткою " за закінчення строку зберігання. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_13 про те, що він не був повідомлений судом першої інстанції про розгляд вказаної справи та не міг подати відповідні заперечення та докази.

До суду апеляційної інстанції відповідачем надано акт від 02.04.2021 року, підписаний мешканцями гуртожитку ОСОБА_14 ( кімната НОМЕР_9 ), ОСОБА_15 ( кімната НОМЕР_11), ОСОБА_16 ( кімната НОМЕР_12), ОСОБА_17 ( кімната НОМЕР_13 ) на предмет обстеження побутових умов проживання мешканців в кімнаті НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 від 02.04.2021 року з якого вбачається, що в зазначеній кімнаті знаходиться та проживає гр. ОСОБА_1 . Кімната обладнана меблями та побутовою технікою, що належать особисто ОСОБА_13 , а саме: телевізором марки «Самсунг», холодильником «Редбул», дерев`яною шафою, де знаходяться особисті речі ОСОБА_1 , такі як валіза, взуття, куртки та інший одяг. В кімнаті є ліжко та диван, які також є особистою власністю ОСОБА_13 .

Зазначають, що їм відомо, що ОСОБА_13 проживає в кімнаті НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 з 2005 року та по день складання акту. Також відомо, що в зазначеній квартирі зареєстрований та проживає гр. ОСОБА_2 , який неодноразово змінював замки в кімнаті та перешкоджав ОСОБА_13 в проживанні в зазначеній кімнаті.

Вказують також, що ОСОБА_13 працює будівельником, має свою бригаду та веде будівництво на замовлення різних юридичних компаній та фізичних осіб, неодноразово бачили, як він рано виїзджає та пізно повертається до гуртожитку, а тому тимчасова відсутність його в гуртожитку може бути пов`язана виключно з виконанням його робочих (трудових) обов`язків. Підтверджують, що не було випадків не проживання ОСОБА_13 в кімнаті більше шести місяців. Зазначають, що під час вихідних, святкових днів він завжди знаходився в гуртожитку на протязі всього часу його проживання за вказаною адресою.

Також відповідачем на підтвердження проживання його в кімнаті НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 надано фото з яких вбачається, що в кімнаті наявні його побутові речі, техніка та одяг.

Факт знаходження у вказаній кімнаті особистих речей, побутової техніки та меблів, що належать ОСОБА_13 підтвердив і ОСОБА_2 , який також проживає у даній кімнаті гуртожитку.

Крім того, допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_15 також під присягою підтвердили факт проживання ОСОБА_13 в кімнаті НОМЕР_4 гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Так, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 03червня 2021 року пояснив, що ОСОБА_1 знає, вони проживають в одному гуртожитку, є сусідами та знайомі з 2005 року. ОСОБА_13 постійно проживає в кімнаті НОМЕР_4, а він в кімнаті 46 даного гуртожитку. Вказує на те, що ОСОБА_13 він зустрічає раз на тиждень, інколи заходить до нього в гості та бачив в кімнаті особисті речі відповідача. Зазначає, що скоріш за все між відповідачем та ОСОБА_2 існує конфлікт, проте особисто він сварок не бачив.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 03червня 2021 року зазначив, що ОСОБА_1 він знає з 2002 року, вони проживають у гуртожитку, він на другому поверсі, а відповідач на третьому. Бачить ОСОБА_13 через день на сходовому майданчику. Бував в кімнаті де проживає ОСОБА_13 та ОСОБА_2 . При ньому конфліктів між ними не було.

Покази вказаних свідків є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими встановленими судом обставинами справи.

Доводи позивача про те, що відповідачу на праві власності належить однокімнатна квартира № НОМЕР_5 по АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.017 року, а тому він втратив право користування спірною кімнатою у гуртожитку, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилою площею в кімнаті НОМЕР_4 в гуртожитку по АДРЕСА_1 з тих підстав, що він більше шести місяців не проживає у спірній кімнаті без поважних причин ( ст. 71 ЖК України), а не з підстав його вибуття на інше постійне місце проживання (ст. 107 ЖК України).

Аналізуючи зазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача таким, що в силу положень статей 71, 72 ЖК Української РСР втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

В ході розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_1 було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881, 50 грн., а тому з позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 71,72 ЖК України, ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (код ЄДРПОУ - 39606435) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі2 881, 50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року.

Головуючий: Судді: