ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2254/21 Справа № 204/8402/20 Головуючий у першій інстанції: Книш А.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського окружного адміністративного суду, Верховного Суду, Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, щоухвалами по справі №160/8291/20 Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, 12 серпня 2020 року, 14 вересня 2020 року, Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року, 27 серпня 2020 року, 07 серпня 2020 року, 12 серпня 2020 року, 17 серпня 2020 року, 19 серпня 2020 року, 01 вересня 2020 року, 15 жовтня 2020 року, 26 листопада 2020 року, Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року та 07 грудня 2020 року було обмежено його право на звернення до суду на підставі верховенства права, встановленого статтею 8 Конституції України, що заборонено статтями 22, 24, 64 Конституції України. Моральні та душевні переживання пов`язані з порушенням звичного способу його життя та з погіршенням стану здоров`я. Позивач вважає, що він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди згідно з частиною шостою статті 1176 Цивільного кодексу України. Тому позивач просив відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду у розмірі 10000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яку позивач зазнав від протиправних дій відповідачів.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського окружного адміністративного суду, Верховного Суду, Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ОСОБА_1 , Дніпропетровському окружному адміністративному суду, Третьому апеляційному адміністративному суду,які долучено до матеріалів справи (а.с.108, 109, 110).

Розглянувши матеріали, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року витребувано з Дніпропетровського окружного адміністративного суду, матеріали адміністративної справи №160/8291/20.

07 серпня 2020 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/8291/20 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/8291/20 - повернути заявнику без розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року по справі №160/8291/20 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за забезпечення позову відмовлено, заяву повернуто заявнику без розгляду.

12 серпня 2020 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/8291/20, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 в адміністративній справі № 160/8291/20; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 в адміністративній справі № 160/8291/20 - залишено без руху.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/8291/20 - повернуто заявнику без розгляду.

19 серпня 2020 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/8291/20 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/8291/20 - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №160/8291/20 - повернути без розгляду.

01 вересня 2020 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/8291/20, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року залишено без руху.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року по справі №160/8291/20, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за забезпечення позову відмовлено; заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.

15 жовтня 2020 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №160/8291/20 залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі №160/8291/20.

26 листопада 2020 року Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №160/8291/20 повернуто.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року по справі №160/8291/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частинами першою, другою статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine), № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174, 1176 ЦК України. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.

Схожий висновок було зроблено і Верховним Судом України. Зокрема, в постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення в суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені в ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц.

Виходячи з викладеного, встановивши, що підставою звернення ОСОБА_1 до відповідачів з даним позовом є його незгода з ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020, 12 серпня 2020 року, 14 вересня 2020 року, Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020, 27 серпня 2020 року, 07 серпня 2020 року, 12 серпня 2020 року, 17 серпня 2020 року, 19 серпня 2020 року, 01 вересня 2020 року, 15 жовтня 2020 року, 26 листопада 2020, Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року та 07 грудня 2020 року по справі №160/8291/20 за його позовом до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, тимчасово виконуючої обов`язки Голови Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України Товстенко Олени Валентинівни, за участю третіх осіб Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Державного бюро розслідувань, Національної поліції України, ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів чи окремих їх положень та зобов`язання вчинити певні дії, - колегія приходить до висновку про обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали провідмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України у зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги проте, що дії Дніпропетровського окружного адміністративного суду є протиправними, а судом першої інстанції порушено право на захист, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом було відмовлено у відкритті провадження не з підстав належності справи до суду іншої юрисдикції, а оскільки рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду.

Посилання апелянта на те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду, яка передбачена статтею 25 Закону України «Про звернення громадян», посилання апелянта на частину шосту статті 1176 ЦК України як на підставу для відшкодування шкоди, - не спростовують наведених вище висновків суду.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18.

Застосування частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акта органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 454/192/17.

Окрім того, даний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі №201/11671/20.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення районним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова