Справа № 522/3500/20
Провадження № 2/522/4626/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просить суд стягнути з Відповідача грошову суму в розмірі 6 308,45 грн. в якості страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що 11.11.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ОСОБА_2 (Страхувальником) був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.112389, предметом якого є страхування автомобіля марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

09.12.2016 року в м. Одесі, на Французькому бульварі, 15, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки Mercedes-Benz ML320 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (Відповідача).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 року по справі №522/25127/16-п Відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень на користь держави.

09.12.2016 року до Позивача звернувся ОСОБА_2 з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із звіту № SOS-6 від 23.12.2016 року і Рахунку № від 22.03.2017 року, складеного СТО «Автомобільний дім Одеса», здійснив виплату страхового відшкодування на користь СТО потерпілого ( ОСОБА_2 ) в розмірі 19 510,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2754 від 27.03.2017 року.

Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», -страхової компанії Відповідача, де останньою була застрахована цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, із заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 13 202,54 грн.

На теперішній час залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи, а саме: 6308,45 грн.

В якості правового обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на ст. 979 Цивільного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про страхування», відповідно до змісту яких за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Також Позивач в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 9, 27 Закону України «Про страхування», ст. 993, ч 1 ст. 1166, ст.1188, ч. 1 ст.1191, ст.1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»).

13.03.2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відкрито. Цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечуються позовні вимого Позивача з огляду на наступне.

Відповідачем заявлено про пропущення Позивачем строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, який починається з моменту виникнення страхового випадку, тобто з 09.12.2016 року. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-192цс16.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», за суброгації відбувається заміна у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таку правову позицію, зокрема, висловлено судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України при розгляді справи №6-112цс13 (Постанова Верховного Суду України по справі 6-112цс13 від 25.12.2013 р.).

Верховний Суд України у своїх постановах від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2471 цс 15, від 18 травня 2016 року у справі № 6-2809цс15 вказав, що стаття 1191 ЦК України, на яку посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не застосовується до договорів КАСКО.

04.07.2018 року Велика Палата Верховного Суду у Постанові № № 910/2603/17 зазначила, що суброгація (перехід права вимоги) регулюється статтями 27 Закону України «Про страхування» та 993 ЦК України, а регрес (виникнення нового зобов`язання) регулюється статтею 1191 ЦК України. При цьому зазначені поняття не можуть ототожнюватися, так як перше виникає з договірних відносин, а останнє з деліктних.

З огляду на зазначене Відповідач просить застосувати строк позовної давності згідно п. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки позовна заява була подана до суду 30.06.2020 року.

Також Відповідачем вказується на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі N755/18006/15-ц; КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 712/7242/16-ц, у постанові від 17 липня 2019 року у справі N 641/5883/16-ц (Дайджест судової практики Верховного Суду у справах, пов`язаних зі страховими правовідносинами / Київ, 2019: https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/Daidiest.pdf - скор. Дайджест).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року N 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто, страховик за договором КАСКО повинен звертатися з вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи (Велика Палата Верховного Суду у Постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року; Постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року).

Отже, позов подано до неналежного відповідача - завдавача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором страхування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі АЕ 7333152 зі строком дії 01.02.2016-31.01.2017, з умовами страхування: франшиза - 0 грн., страхова сума (ліміт відшкодування) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100 000,00 грн.

- за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.

Тобто сума завданої шкоди не перевищує ліміт відшкодування, передбачених договором страхування.

Отже, предмет спору безпосередньо стосується обов`язків ПрАТ «СК «УНІКА», , у зв`язку з чим Відповідачем заявлено про його залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Також, Відповідач наголошує на тому, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 року у справі № 522/25127/16-п, якою Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і на яку Позивач посилається як доказ доведення вини Відповідача у заподіянні шкоди автомобілю марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , не містить жодних згадувань про цей автомобіль або участь інших учасників дорожньо-транспортної пригоди, окрім двох автомобілів: автомобіля марки Mercedes-Benz ML320 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки SUBARU з реєстраційним номером НОМЕР_3 . Інші транспортні засоби в цій постанові не згадуються.

Крім того, Відповідачем у відзиві на позовну заяву вказується на недоліки та порушення, з якими був складений аварійним комісаром ОСОБА_4 . Звіт про результати огляду місця ДТП 09.12.16, через які зазначений документ не може вважатися належним та допустимим доказом.

Виходячи з викладеного, Відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 22 червня 2021 року Приморського районного суду м. Одеси до участі у справі № 522/3500/20 у якості третьої особи залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», .

У судове засідання 01.09.2021 року Позивач та третя особа не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Від представника Позивача надійшла заява про подальший розгляд справи без участі Позивача на підставі наявних матеріалів справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Представник відповідача не заперечував проти розгляду справи без участі Позивача та третьої особи, та подав заяву про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши пояснення представників сторін, оцінивши докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що 11.11.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.112389, предметом якого є страхування автомобіля марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 25.10.2016 року сервісним центром 5141, належить ОСОБА_3 .

09.12.2016 року в м. Одесі, на Французькому бульварі, 15, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля марки SUBARU OUTBACK, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , та автомобіля марки Mercedes-Benz ML320 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (Відповідача).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 року по справі №522/25127/16-п Відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень на користь держави.

09.12.2016 року до Позивача звернувся ОСОБА_2 з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із звіту № SOS-6 від 23.12.2016 року і Рахунку № від 22.03.2017 року, складеного СТО «Автомобільний дім Одеса», здійснив виплату страхового відшкодування на користь СТО потерпілого ( ОСОБА_2 ) в розмірі 19 510,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2754 від 27.03.2017 року.

Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», -страхової компанії Відповідача, де останньою була застрахована цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, із заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 13 202,54 грн.

Вважаючи Відповідача винною у завданні ОСОБА_2 матеріальної шкоди, Позивач просить суд стягнути в порядку суброгації з Відповідача 6308,45 грн. як різницю між фактичними збитками і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, суми франшизи та виплатою, здійсненою Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» на користь Позивача.

Разом з тим, Позивачем не враховано, що між Відповідачем та Приватною акціонерною компанією «СК «УНІКА» укладений договір страхування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 73333152 від 28.01.2016 року із строком дії з 01.02.2016 року до 31.01.2017 року включно, відповідно до умов якого та пункту 22.1. статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (із змінами) у разі настання страхового випадку страховик (ПрАТ «СК «УНІКА») у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Зазначеним Договором страхування АЕ 7333152 від 28.01.2016 року передбачені наступні істотні умови страхування: сума франшизи - 0 грн.; страхова сума (ліміт відшкодування) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.

Тобто, сума завданої шкоди, розрахована Позивачем, відповідно до Звіту №SOS-6 від 03.01.2017 року про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , страховим актом №UA025/L01/03 від 24.03.2017 року, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA025/L01/03, складених Позивачем, та платіжного доручення №2754 від 27 березня 2017 року про перерахування Позивачем на користь ТОВ «Автомобільний дім «Одеса», , в якості страхового відшкодування ОСОБА_2 19510,99 гривень, не перевищує ліміту відшкодування, що передбачений договором страхування АЕ 7333152 від 28.01.2016 року.

Суд враховує, що суми страхового відшкодування, передбаченого зазначеним договором страхування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 73333152 від 28.01.2016 року, більш ніж достатньо для задоволення заявлених Позивачем вимог: страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, за цим договором становить п`ятдесят тисяч. При цьому розмір франшизи 0 гривень.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (Відповідача), який уклав відповідний договір страхування і сплатив передбачений страховий платіж, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Така правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня року у справі N 755/18006/15-ц; постанові КЦС у складі Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 712/7242/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі N 641/5883/16-ц.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року N 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто, страховик за договором КАСКО повинен звертатися з вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи (Велика Палата Верховного Суду у Постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року; Постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах ВС, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

В постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, в якій Верховний Суд відступив від правового висновку, зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі №6-2587цс15, де було зазначено, що страховик при подачі суброгаційного позову має право на власний розсуд визначити до кого заявити свої вимоги до винуватця або до страховика його цивільно-правової відповідальності, суд касаційної інстанції прийшов до наступних висновків:

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування…» та стаття 1191 ЦК України регулюють регресні зобов`язання (зобов`язання, які виникають у страховика цивільно-правової відповідальності та його страхувальника (винуватця)), а стаття 27 Закону України «Про страхування» та 993 ЦК України регулюють суброганційні зобов`язання, які виникають у страховика за договором добровільного страхування майна (КАСКО) та винною особою у настанні дорожньо-транспортної пригоди (п. 31-35 Постанови);

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування…» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови).

У результаті суд вирішив відступити від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (п. 62 Постанови).

Що стосується самого винуватця, то Верховний Суд зазначив наступне: «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)» (п. 71 Постанови).

Проте, в даному випадку, як зазначалося Відповідачем в відзиві на позовну заяву, заяві про залучення до участі у справі в якості третьої особи з боку Відповідача, яка не заявляє вимог щодо предмету спору, які були подані до суду 23.07.2020 року, сума страхового відшкодування, яку має сплатити страховик (ПрАТ «СК «УНІКА») у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, більш ніж вдвічі перевищує заявлену до стягнення Позивачем.

З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду суд вважає, що позов подано до неналежного позивача.

Відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Оскільки Позивач з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «СК «УНІКА» не звертався, суд за власною ініціативою не може здійснити заміну первісного відповідача належним відповідачем, а тому відмовляє Позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Також суд погоджується з Відповідачем в тому, що Позивачем не надано належних доказів наявності вини Відповідача у завданні збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу автомобіля марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Постанова Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 року у справі №522/25127/16-п, якою Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і на яку Позивач посилається як доказ доведення вини Відповідача у заподіянні шкоди автомобілю марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , не містить жодних згадувань про цей автомобіль або участь інших учасників дорожньо-транспортної пригоди, окрім двох автомобілів: автомобіля марки Mercedes-Benz ML320 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки SUBARU з реєстраційним номером НОМЕР_3 . Інші транспортні засоби в цій постанові не згадуються.

Довідка про дорожньо-транспортну пригоду №733053 від 26.12.2016 року, видана Управлінням патрульної поліції у м. Одесі на запит Позивача, містить відомості про учасників дорожньо-транспортної пригоди, серед яких зазначаються наступні транспортні засоби: 1. Легковий автомобіль марки Mercedes-Benz ML320 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . 2. Легковий автомобіль марки SUBARU OUTBACK, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 . 3. Легковий автомобіль марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Ця довідка, як і схема місця ДТП, сукупно з іншими матеріалами справи чи окремо, не є належним доказом винуватості Відповідача у завданні збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу автомобіля марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України, дія якої поширюється і на справи про адміністративні правопорушення, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

В даному випадку, вина Відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, наслідком якого було завдання збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу автомобіля марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рішенням суду не встановлювалася.

Позивачем не надано жодного доказу контактування між собою автомобілів марки Mercedes-Benz ML320 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить Відповідачу, та марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.12.2016 року в м. Одесі, на Французькому бульварі, 15.

Інших доказів, які б доводили вину Відповідача у спричиненні збитків ОСОБА_3 , як власниці автомобіля марки Mercedes-Benz GLS400 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Позивачем не надано.

Враховуючи, що Позивачем подано позов до неналежного відповідача та не надано доказів наявності вини Відповідача у спричиненні збитків ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.12.2016 року в м. Одесі, на Французькому бульварі, 15, суд повністю відмовляє Позивачу у задоволенні позову.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог Позивача судом відмовлено у повному обсязі, то суд судовий збір, сплачений Позивачем за подання до суду позовної заяви майнового характеру, з Відповідача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 16, 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 3, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування…», ст.ст. 1, 2, 5, 11, 43, 49, 76-80, 81, 89, 141, 210, ч.1,3 ст. 223, 247, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р ІШ И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя

01.09.2021