КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що з 25 лютого 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, які мають обопільне бажання розірвати шлюб, примирення між подружжям не можливо. Крім того, позивачу важко самій утримувати спільну дитину, в зв`язку з чим потребує матеріальної підтримки з боку відповідача на утримання дитини.

На підставі викладеного, просила суд розірвати між сторонами шлюб та стягнути з відповідача грошові кошти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з 19 листопада 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у визначеному в позовній заяві розмірі.

Так, відповідач на даний час працює в ТОВ «Колдбокс Україна» на посаді начальника відділу продажу з сукупним доходом за місяць у розмірі 6500 грн. При цьому, має на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за домовленістю з колишньою дружиною сплачує їй аліменти на сина в розмірі 1500 грн.

З урахуванням наведених обставин, вважає, що є достатні правові підстави для зміни способу стягнення аліментів, а саме стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною повноліття.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу не надходили. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з тим, що суддя-доповідач та судді-учасники колегії з 09 серпня 2021 року по 03 вересня 2021 року перебували у відпустках, у суду була відсутня можливість розглянути дану цивільну справу в межах строку, що визначений ст. 371 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25 лютого 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, докази про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, інших утриманців та соціальних зобов`язань, що в сутності впливає на матеріальне становище, суду надано не було, правом подати відзив на позов та долучити докази на спростування заявлених вимог в частині визначення розміру аліментів та способу стягнення не скористався, отже відповідач є працездатним та спроможним отримувати доходи, має можливість організувати життя таким чином, щоб мати можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині на рівні, що достатній для її повноцінного розвитку.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

З урахуванням наведених норма права та відсутністю заперечень відповідача у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн. щомісячно.

Натомість, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, ОСОБА_1 вже посилається на те, що на його утриманні є неповнолітній син від першого шлюбу на утримання якого він в добровільно сплачує 1500 грн. щомісячно, а також що його місячний дохід становить 6500 грн. та надає суду апеляційної інстанції відповідні докази.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції оцінює такі доводи апеляційної інстанції критично та не приймає до уваги надані суду нові докази, враховуючи таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не надав апеляційному суду докази неможливості подання доказів, на які він посилається в апеляційній скарзі, до суду першої інстанції. Окрім того, згідно протоколу судового засідання від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 , в судовому засіданні просили суд оголосити перерву та надати час на ознайомлення зі змістом позовних вимог. Таке клопотання відповідача було задоволено, а судове засідання відкладено на 19 березня 2021 року. Однак, ОСОБА_1 не скористався наданим йому процесуальним правом подати відзив на позов із зазначенням обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги щодо розміру аліментів, а обмежився лише заявою про розгляд справи без його участі та просив суд першої інстанції позовні вимоги про стягнення аліментів розглянути у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с. 66).

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне надавати правову оцінку новим доказам у справі, які не були предметом дослідження судом першої інстанції під час вирішення даного спору.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому визначений судом розмір аліментів, є таким який би забезпечив дитині належний та достатній розвиток.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів можлива лише виключно у порядку, визначеному ст. 181 СК України. Зокрема, ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року в частині стягнення аліментів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: