КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 366/2764/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргоюІНФОРМАЦІЯ_1 нарішення Іванківського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року в складі судді Слободян Н. П.,

встановив:

05.11.2020 ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу начальника 9 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10 травня 2019 року №127-ОС сержанта ОСОБА_1 визнано таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 09.05.2019, та йому виплачено одноразову грошову допомогу після укладання ним першого контракту у розмірі 11 620, 43 грн.

Відповідно до наказу начальника 9 прикордонного загону від 20.03.2020 №119-ОС сержанта ОСОБА_1 , звільненого у запас згідно статті 26 частини 5 пункту 2 підпункту "д" (через службову невідповідність) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" , виключено зі списків частини, усіх видів забезпечення з 20 березня 2020 року.

Відповідно до пункту 4 глави 5 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 25 червня 2018 року №558, у разі звільнення військовослужбовців, зазначених у пункті 1 цієї глави, з військової служби до закінчення строку служби за першим контрактом у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції", через службову невідповідність, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку грошова допомога підлягає стягненню з них у сумі, обчисленій, ураховуючи кількість повних календарних місяців пропорційно часу, який залишився до закінчення дії контракту.

Відповідно до пункту 11 глави 14 розділу III вищевказаної Інструкції, премія у разі звільнення військовослужбовця через службову невідповідність з місяця звільнення не виплачується.

В зв`язку з виплатою ОСОБА_1 грошового забезпечення за березень 2020 року, у останнього виникла заборгованість перед ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовою частиною НОМЕР_1 ) в сумі 11 620,43грн.

Оскільки станом на 05.11.2020 заборгованість в добровільному порядку сплачена не була, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 11 620, 43 грн та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що дане рішення є необґрунтованими та таким, що винесене за неповним з`ясуванням всіх обставин, які мали значення для справи.

Посилається на ті підстави, що грошове забезпечення виплачується в безготівковій формі, а тому провести відрахування заборгованості внаслідок отримання одноразової грошової допомоги за укладення першого контракту не виявляється можливим, що відображено у бухгалтерських документах, доданих до позовної заяви, зі знаком «-».
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника 9 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.03.2020 № 119-ос «Про особовий склад», сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії - водія групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Іванків» (тип В) відділу прикордонної службі «Іванків» І категорії (тип Б), звільненого з військової служби у запас згідно статті 26 частини 5 пункту 1 підпункту «д» (через службову невідповідність) Закону України «Про загальний військові обов`язок та військову службу», без права носіння військової форми одягу, з 20 березня 2020 року, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На підставі розділу ІІІ пункту 14 підпункту 11 наказу МВС України від 25.06.2018 №558 "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України" премію за період з 01 березня 2020 року по 20 березня 2020 року не виплачувати.

На підставі розділу IV пункту 5 підпункту 4 наказу МВС України від 25.06. 2018 №558 "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України" утримати одноразову грошову допомогу за 27 календарних місяців пропорційно часу, який залишився до закінчення дії контракту. Остаточно датою закінчення проходження військової служби вважати 20 березня 2020 року.

Згідно з довідкою-розрахунком №302 від 16.10.2020, сума надлишково виплаченого ОСОБА_2 грошового забезпечення становить 11 620, 43 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин, відповідно до яких у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 1215 ЦК України можуть бути повернені безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст.40 цього Закону, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження відповідачем публічної служби, до чого включається і виплата грошового забезпечення.

Спір, пов`язаний з проходженням публічної служби, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

При цьому суд враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05грудня 2018 року (справа №818/1688/16) про те, спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушили норми процесуального права.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст.377 ЦПК України).

У частині 1 статті 256 ЦПК України зазначено, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Частиною 4 статті 377 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 367, 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Роз`яснити позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому він має право звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, а саме до Окружного адміністративного суду міста Києва, протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк