ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6797/18
Провадження № 2/362/181/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Берковської Д. С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовомв якому просили встановити факт прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , батька позивачів та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №1306, видане Гребінківською державною нотаріальною конторою Київської області від 29 лютого 2000 року на ім`я ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько ОСОБА_4 . Після смерті батька, вони - його доньки є спадкоємцями першої черги згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Україна» с. Соколівка Васильківського району Київської області, розміром 2,22умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0165060, виданого 06 травня 1997 року Васильківською районною державною адміністрацією Київської області.

Зазначали, що батько не проживав разом з їхньою матір`ю. На день смерті батько проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою проживали та були зареєстровані його мати - ОСОБА_5 , яка померла у 2004 році та сестра ОСОБА_3 . Вони, його доньки були неповнолітніми ( ОСОБА_1 - 12 років, ОСОБА_2 - 14 років) і на момент смерті батька були зареєстровані у АДРЕСА_2 .

Згодом, звернувшись до Гребінківської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, вони отримали від нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії № 545-02/31 та № 546-02/31 від 01 серпня 2017 року в зв`язку з тим, що спадкова справа вже була заведена за заявою ОСОБА_3 - сестри спадкодавця, останній 29 лютого 2003 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі № 1306. Згідно з заяви ОСОБА_3 та довідки Соколівської сільської ради Васильківського району Київської області єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що батько не проживав разом з їхньою матір`ю, крім того на відсутність можливості фактично прийняти спадщину після свого батька в установлені законом строки в силу свого віку та правової необізнаності, також на навмисне приховування відповідачем факту існування інших спадкоємців, зокрема, дітей померлого, позивачі просили позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року Корнієнко С. В. відкрито провадження по справі в загальному порядку (а.с. 19).

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року прийнято до свого провадження дану справу, вирішено вказану справу розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с. 77).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивачів в судове засіданні не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просила позов задовольнити.

ОСОБА_7 в судове засіданні не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

У лютому 2019 року ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просила відмовити в задоволенні позову (а.с. 38-40). Відзив мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який є її рідним братом. Спадщину після його смерті вона прийняла шляхом подачі у встановлений законом строк до нотаріуса відповідної заяви. Її і померлого мати, як спадкоємець першої черги, відмовилася від прийняття спадщини на її користь подавши нотаріусу відповідну заяву. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 не було. 23 лютого 2003 року вона отримала у Гребінківській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на нележне померлому право на земельну частку (пай). Крім того, зазначала, що на момент смерті ОСОБА_4 позивачі були неповнолітніми, мати як законний представник позивачів не вчинила передбачених законом дій для прийняття спадщини від імені її неповнолітніх дітей, тому позовні вимоги є безпідставними і такими, що не грунтуються на вимогах закону.

Крім того, ОСОБА_7 подала заяву про застосування спливу позовної давності.

Інших заяв та клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи заперечення відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Васильківського районного управління юстиції Київської області від 26 грудня 2000 року, актовий запис № 3 від 11 червня 1998 року складено Виконкомом Соколівської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Як вбачаєтьсязі спадкової справи із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_3

26 лютого 2000 року нотаріусом Гребінківської держаної нотаріальної контори, на підставі заяви ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 70/2000 року. До складу спадкового майна ввійшла земельна частка (пай) в розмірі 2,22 га, що належала ОСОБА_4 - члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільскогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства) агрофірми «Україна», с. Соколівка Васильківського району Київської області згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай),серія КВ № 0165060, виданого на підставі рішення Васильківської районної державної адміністрації від 24 грудня 1996 р. №612 (а.с. 60, 64).

За життя ОСОБА_4 був постійно прописаний і проживав в с. Соколівка з 1963 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Соколівської сільської ради (а.с. 65).

ОСОБА_5 , мати померлого відмовилася від спадкового майна - земельної частки (паю) на користь своєї доньки ОСОБА_3 (а.с. 61).

29 лютого 2003 року нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі №1306, на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності агрофірми «Україна», що знаходиться в с. Соколівка Васильківського району Київської області, розміром 2,22 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0165060, виданого 06.05.1997 року Васильківською державною адміністрацією Київської області. Вартість земельної частки (паю) становить 11286,00 грн. (а.с. 66).

Відповідно до свідоцтва про одруження 14 жовтня 2000 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 після реєстрації шлюбу у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради, актовий запис № 3 від 14 жовтня 2000 року, змінила своє прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 (а.с. 68).

Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , їхньою матір`ю є ОСОБА_14 (а.с.6, 7).

ОСОБА_4 та ОСОБА_14 перебували в шлюбі, який розірвано 25 квітня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого завідуючим відділу запису актів громадського стану Васильківського міськвиконкому Київської області 25 квітня 1995 року, запис № 63 (а.с. 108).

14 серпня 2004 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 та після його реєстрації змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 14 серпня 2004 року, актовий запис № 217 (а.с.6) ОСОБА_17 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_18 27 березня 2013 року змінила прізвище з ОСОБА_19 на ОСОБА_20 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27 березня 2013 року, актовий запис № 78 (а.с. 7).

01 серпня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом, на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Україна» с. Соколівка Васильківського району Київської області, розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала їхньому батьку - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що отримали постанови нотаріуса від 01.08.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки свідоцтво про право на спадщину вже видано ОСОБА_3 на підставі її заяви (а.с. 12-13).

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакціївід 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з пунктом п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що спадщина була прийнята, відтак до правовідносин сторін, що виникли у зв`язку з відкриттям спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , застосовуються положення ЦК Української РСР.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до законодавства, діючого на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , необхідними умовами, які свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Ураховуючи, що на час відкриття спадщини позивачі були неповнолітніми, то вчинення зазначених дій по прийняттю спадщини відповідно до положень ст.14 ЦК УРСР мали б бути вчинені їхнім законним представником, тобто матір`ю.

Проте з матеріалів спадкової справи №№ 70/2000 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 убачається, що, окрім ОСОБА_3 , до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини інші особи не звертались, в тому числі й ОСОБА_2 та ОСОБА_21 після досягнення ними повноліття та набуття повної цивільної дієздатності.

Позивачі звернулися до суду з даним позовом лише у 2017 році.

У судовому засіданні 26 лютого 2020 року представник позивачів ОСОБА_22 повідомила, що після розлучення батьків, діти з батьком не спілкувалися. Про смерть батька діти дізналися від матері у 2017 році. Разом з цим, у судовому засіданні судом також встановлено, що діти (позивачі) разом з матір`ю були присутні на похоронах ОСОБА_4 (а.с. 102 - 105).

Відповідно до ст. 550 ЦК Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Проте з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зверталися із вимогою про продовження строку для прийняття спадщини.

Посилання в позовній заяві на правила ст.535 ЦК Української РСР безпідставне.

Відповідно до цієї норми неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Зазначена норма закону застосовується в правовідносинах у тих випадках, коли є заповіт. Проте на випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіт не вчиняв, відтак спадщина, що відкрилась після смерті останнього, спадкується за законом.

Щодо заявленого клопотання відповідачем про застосування строків позовної давності то підстави для її застосування відсутні, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Інститут позовної давності перебуває в правовому зв`язку із можливістю задовольнити вимоги особи, яка звернулася до суду, або відмовити у їх задоволенні, якщо строки позовної давності подання відповідного позову пропущені не з поважних причин.

Тобто, позовна давність застосовується до випадків, коли є порушене право або інтерес, які підлягали б захисту судом.

Строк прийняття спадщини є часовим відрізком, який перебуває у правовому зв`язку із правом особи звернутися до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини.

У цьому випадку відсутня така подія як "порушене право або інтерес". Подання заяви про прийняття спадщини реалізується за рахунок дій особи.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, виходячи з того, що з моменту відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установленому законом порядку звернулася ОСОБА_3 , а мати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які на час відкриття спадщини були неповнолітніми, як законний їх представник до нотаріальної контори не зверталася, в тому числі й ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після досягнення ними повноліття та набуття повної цивільної дієздатності також до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, при цьому про смерть ОСОБА_4 11 червня 1998 року колишній дружині та дітям було достеменно відомо, підстави для задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право власності, поданого до суду у 2017 році, відсутні.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 529, 535, 549, 550 ЦК УРСР, статтями 4, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.08.2021 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко