ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 640/6602/1

провадження № 22-ц/818/2201/21

Харківський апеляційний суд ускладі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Сабельнік Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Августової Марини Владиславівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи», ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Губської Я.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічними позовами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» про припинення правовідносин за договором поруки -

УСТАНОВИВ:

Двадцять шостого квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 545 103 грн 80 коп., стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 545 103 грн 80 коп. та стягнути солідарно з усіх відповідачів судові витрати в розмірі 8176 грн 56 коп. (т.1 а.с. 2-4, 46).

Позов мотивований тим, що 20.06.2008 між акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», який у свою чергу є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Банк Кіпру») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 12/2008-Л, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 20000 доларів США, які зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути, виплачативши проценти за користування кредитом та сплативши неустойку й інші передбачені платежі, в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. 02.10.2008 між ВАТ «Банк Кіпр» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 20.06.2008. ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.04.2017 мав прострочену заборгованість за кредитом 207 162,33 грн, по відсотках 337 941,47 грн.

02.10.2009 ВАТ «БАНК КІПРУ» уклав з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 договори поруки № 1/2009-П та № 2/2009-П, за умовами яких ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як поручителі, поручилися за виконання ОСОБА_3 обов`язків, які виникли на підставі договору № 12/2008-Л від 20.06.2008. Відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідають перед ВАТ «Банк Кіпру» за порушення обов`язків за договором, як солідарні боржники. Відповідно до умов договорів у разі невиконання чи неналежного виконання божником будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

На виконання умов договорів відповідачам була направлена вимога про усунення порушень договору, однак на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

21.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «НЕО БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та укладений Договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору ПАТ «НЕОС БАНК» відступив ТОВ свої права, вимоги та заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу яких належить ПАТ «НЕОС БАНК» на підставі документації. З моменту відступлення ПАТ «НЕОС БАНК» ТОВ « Кредитні ініціативи» прав, вимоги та заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для ТОВ та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до ТОВ перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а ТОВ набуло статусу нового кредитора за договором № 12/2008-Л від 20.06.2008, позичальником згідно з яким є ОСОБА_3 .

17.01.2018 ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, у якому просила припинити правовідносини за договором поруки № 2/2009-П від 02.10.2009 між ВАТ « Банк Кіпр» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (т.1 а.с. 106-107).

Зустрічний позов мотивований тим, що як слідує з умов п.1.3. додаткової угоди № 1 від 02.10.2009 погашення зобов`язань боржником за кредитним договором № 12/2008-л від 20.06.2008 мало розпочатися з 27.10.2010 та внаслідок прострочення боржником платежів у позикодавця виникло право на повернення кредиту достроково й сплати процентів. ТОВ не надало доказів пред`явлення вимог кредитором до поручителів протягом шести місяців, як передбачено ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). За таких обставин, порука відповідача припинилась ще 28.04.2011, внаслідок чого вимоги позивача до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

17.01.2018 ОСОБА_4 також подав до суду зустрічний позов, у якому просив припинити правовідносини за договором поруки № 2/2009-П від 02.10.2009 між ВАТ « Банк Кіпр» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1 а.с. 112).

Зустрічний позов ОСОБА_4 мотивований аналогічними доводами, що викладені в зустрічному позові ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року (т.2 а.с. 169-175) в задоволенні позовних вимог ТОВ до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та зустрічних позовів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ТОВ відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що копія витягу з виписки по особовому рахунку за період з 24.06.2008 по 24.06.2008 та витяг з виписки по особовому рахунку за період з 02.10.2009 по 02.10.2009 спростовують твердження ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про недоведеність належними та допустимими доказами надання АБ «АвтоЗАЗбанк» 20 000 доларів США кредитних коштів ОСОБА_3 . Отримання грошових коштів та погашення заборгованості протягом часу з дня його укладення до 02.10.2009 (дати укладення додаткової угоди до кредитного договору) на виконання умов кредитного договору підтверджують факт наявності кредитних правовідносин між сторонами. ТОВ «Кредитні ініціативи» досудову вимогу відповідачам направило 25.04.2017, з дійсним позовом звернулося 26.04.2017, а останній платіж ОСОБА_3 здійснив 27.10.2010. Оскільки досудова вимога та позов подані поза межами трирічного строку позовної давності, а відповідач заявив у суді про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.Позаяк позовна давність у дійсній справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено з огляду на те, що вони обрали неправильний спосіб захисту свого цивільного права. Належним способом їх захисту є вимога про визнання поруки припиненою, а не шляхом припинення договору поруки.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ, подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог ТОВ, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежне дослідження доказів та застосування судової практики, що не підлягала застосування у дійсному спорі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що п.п. 1.3. додаткової угоди до кредитного договору термін виконання зобов`язань за кредитним договором подовжений до 20.06.2023. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сторони кредитного договору встановили у якості строку дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань і строки сплати чергових платежів. Звертаючись до суду у квітні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» строк позовної давності не пропустив. Кредитний договір є чинним, жоден пункт не визнано недійсним, в тому числі положення щодо строку виконання зобов`язань.

З апеляційною скаргою на рішення суду від 30.11.2020 звернувся також ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , у якій він просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її зустрічного позову. В іншій частині представник відповідача просить рішення суду залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є припинення правовідносин. Як убачається з додаткової угоди №1 від 02.10.2009 погашення зобов`язань боржником повинно було розпочатися з 27.10.2010, внаслідок не виконання зобов`язань ОСОБА_3 у кредитора виникло право на повернення кредиту достроково та сплату процентів. ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало суду доказів пред`явлення вимог до поручителів протягом шести місяців. Тому порука ОСОБА_2 припинилась 28.04.2011. Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову суд вдався до надмірного формалізму, зазначивши, що право поручителя підлягає захисту за позовом поручителя шляхом визнання договору поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки, пославшись при цьому на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11. Вимогами ОСОБА_2 за зустрічним позовом є саме припинення правовідносиин за договором поруки № 2/2009-П від 02.10.2009, а не припинення договору поруки, як указав суд.

ОСОБА_7 , діючи в інтересах ТОВ, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що судом правомірно встановлено строк припинення поруки за договором поруки від 02.10.2009 в розумінні ст. 251 ЦК України, а саме 20.06.2023. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язань за договором поруки, передбаченого ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог судом першої інстанції ухвалене законне рішення, яким встановлено, що поручителями застосовано неналежний спосіб захисту цивільних прав.

Заявлене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання представника ТОВ про поновлення строку для подачі відзиву не підлягає розгляду, оскільки відзив поданий в установлений ухвалою про відкриття апеляційного провадження строк. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року (т.2 а.с. 222) строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 встановлений у 10 днів з дня отримання копії зазначеної постанови. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ТОВ отримало зазначену ухвалу 06.05.2021 (т.2 а.с. 235), а відзив направило 17.05.2021 (т.2 а.с. 249). Враховуючи те, що 16.05.2021 було вихідним днем (неділя), строк для подачі відзиву не пропущений.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши й обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційні скарги представників ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині ао зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судовим розглядом установлено, що 02 червня 2008 року до АБ «АвтоЗАЗбанк» в м. Харкові звернувся ОСОБА_3 із заявою про надання йому кредиту у розмірі 20 000 доларів США на поточні потреби, строком на 84 місяці, надаючи під заставу однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11).

20.06.2008 ОСОБА_3 уклав з АБ «АвтоЗАЗбанк» кредитний договір № 12/2008 Л (надалі Договір кредиту), за умовами якого банк відкрив ОСОБА_3 кредитну лінію на поточні потреби в сумі 20 000 доларів США строком з 20.06.2008 по 20.06.2015 зі сплатою за користування кредитом 14, 5 % відсотків річних (т. 1 а.с. 6-7).

Відповідно до п. 2.1.1. Договору кредиту АБ «АвтоЗАЗбанк» зобов`язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 для надання кредиту готівкою.

Згідно з п. 2.2.5. Договору кредиту ОСОБА_3 зобов`язався забезпечити погашення кредиту не пізніше 20.06.2015 шляхом внесення готівки в касу Банку або перерахуванням в безготівковій формі на позичковий рахунок № НОМЕР_1 . З наявного у договорі графіку вбачається, що щомісяця ОСОБА_3 мав сплачувати по 238 доларів США.

Відповідно до п.2.2.6 Договору кредиту ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 14,5% відсотків річних за строковий кредит та 19,5% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Розрахунковий період по нарахуванню процентів (30) 31 день з 21 числа минулого місяця по 20 число поточного місяця з розрахунку 365 (366) днів на рік. Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно до 27 числа поточного місяця та по закінченні строку дії договору, але не пізніше 20 червня 2015 року шляхом внесення готівки до каси Банку або перерахування в безготівковій формі на рахунок № НОМЕР_1 .

02.10.2009 ВАТ «Банк Кіпру», який є правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк», уклало з ОСОБА_3 додаткову угоду № 1 до Договору кредиту (надалі Додаткова угода № 1), якою були внесені зміни до п. 1.1 Договору кредиту. Зокрема, було зазначено, що банк відкриває позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 211 000 грн. строком з 20.06.2008 по 20.06.2023 зі сплатою процентів 25 % річних. Пункт 2.1.1. Договору кредиту був викладений в іншій редакції: позичковим рахунком ОСОБА_3 став НОМЕР_2 . Додатковою угодою також змінений графік погашення кредиту, щомісячний платіж до 20.06.2023 починаючи з 27.10.2010 мав складати 1380 грн ( т. 1 а.с. 8).

Додатковою угодою № 1 також був змінений розмір процентів. Пункт 2.2.6 Договору кредиту викладений в такій редакції: « ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 25% відсотків річних за строковий кредит та 30% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Розрахунковий період по нарахуванню процентів (30) 31 день з 21 числа минулого місяця по 20 число поточного місяця з розрахунку 365 (366) днів на рік. Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно до 30 (31) числа поточного місяця та по закінченні строку дії договору, але не пізніше 20 червня 2023 року шляхом внесення готівки до каси Банку або перерахування в безготівковій формі на рахунок № НОМЕР_2 ».

Випискою по особовому рахунку за період з 24.06.2008 по 24.06.2008 підтверджується, що 24.06.2008 ОСОБА_3 отримав на рахунок № НОМЕР_1 20 000 доларів США (т.2 а.с. 36). Випискою по особовому рахунку за період з 02.10.2009 по 02.10.2009 підтверджується, що на виконання Додаткової угоди № 1 на рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_2 сума кредиту була перенесена в розмірі 207 162 грн 33 коп. (т.2 а.с. 37).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 207 162 грн 33 коп., які він зобов`язався повернути до 20.06.2023 та сплатити проценти за користування ними.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України)).

Відповідно до частини 1 статті 598 та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).

Відтак закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України, згідно з частиною 1 якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (ця правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 висловила правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як установлено судом, чинним законодавством та п. 2.3.3 Договору кредиту, кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення отриманих кредитних коштів, сплати процентів та неустойки у разі порушення ним умов Договору кредиту.

Як убачається з наданого ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунку заборгованості (т.2 а.с. 146) за період з 21.07.2014 по 10.04.2017 ОСОБА_3 умови Договору кредиту не виконував, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 207 162 грн 33 коп., за процентами в розмірі 337 941 грн 47 коп.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звертаючись з позовом у травні 2017 року, банк ставив питання про стягнення заборгованості, яка утворилась станом на 10.04.2017 року та становить 545 103 грн 80 коп., із яких: 207 162 грн 33 коп. заборгованість за кредитом, 337 941 грн 47 коп. заборгованість за відсотками (т.1 а.с. 2-4).

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 53526862 від 07.03.2017 вбачається, що 12.10.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловский В.А. вчинив виконавчий напис № 18626 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитом в розмірі 207 162 грн 33 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 295 444 грн 11 коп., загальної суми заборгованості в розмірі 502 606 грн 44 коп. (т.1 а.с. 80).

З графіку погашення ОСОБА_3 заборгованості за Договором кредиту, викладеного в Додатковій угоді (т.1 а.с. 8) вбачається, що станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса 12.10.2016 розмір заборгованості, який ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути достроково склав 111 640 грн, розмір простроченої заборгованості склав 95 522 грн 33 коп. (207162,33-111640).

Отже, вчинення 12.10.2016 приватним нотаріусом Чуловським В.А. виконавчого напису на всю суму заборгованості за Договором кредиту, в тому числі й на суму заборгованості, строк сплати якої на той час ще не настав, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказане відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок ОСОБА_3 повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення боржником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами Договору кредиту ОСОБА_3 мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування (до 20.06.2023), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Указаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги представника ТОВ "Кредитні ініціативи» про те, що суд неправомірно відмовив у стягненні з відповідачів усієї суми заборгованості за Договором кредиту у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Так, в поданих 03.10.2017 запереченнях проти позову ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_3 просив застосувати до всіх вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності (т.1 а.с. 82).

Оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з дійсним позовом 26.04.2017, несплата щомісячних платежів за Договором кредиту відбувалася згідно з розрахунком заборгованості з 21.07.2014 (т.2 а.с. 146), а вимога про дострокове повернення всієї суми заборгованості датована 12.10.2016 (вчинення виконавчого напису нотаріуса), колегія суддів уважає, що позивач в межах позовних вимог має право стягнути з відповідачів прострочену заборгованість за Договором кредиту за період з 21.07.2014 по 12.10.2016 та заборгованість, строк виконання якої ще не настав у розмірі 111 640 грн.

За період з 21.07.2014 по 12.10.2016 згідно з графіком повернення кредитних коштів прострочена заборгованість ОСОБА_3 за Договором кредиту складе 38 640 грн. Отже, всього з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» належить стягнути 150 280 грн заборгованості за тілом кредиту.

Оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» змінило строк виконання основного зобов`язання 12.10.2016, і позов пред`явило про стягнення заборгованості за період до 10.04.2017, проценти за користування кредитними коштами з боржника та поручителів мають бути стягнуті за період з 21.07.2014 по 12.10.2016. При цьому враховуючи положення п. 2.2.6 Додаткової угоди № 1, а також те, що даних про сплату ОСОБА_3 коштів до 21.07.2014 в суду немає, колегія суддів уважає, що станом на 21.07.2014 проценти складуть 2,08% на місяць на суму залишку заборгованості, з 21.08.2014 проценти складуть 2,5% на місяць у зв`язку з простроченням боржника.

Враховуючи викладене, за за період з 21.07.2014 по 12.10.2016 розмір процентів складе 88 698 грн 32 коп.

Дата платежуЗалишок заборгованості Проценти
21.07.3125,824
21.08.3722,5
21.09.3688
21.10.3653,5
21.11.3619
21.12.3584,5
21.01.3550
21.02.3515,5
21.03.3481
21.04.3446,5
21.05.3412
21.06.3377,5
21.07.3343
21.08.3308,5
21.09.3274
21.10.3239,5
21.11.3205
21.12.3170,5
21.01.3136
21.02.3101,5
21.03.3067
21.04.3032,5
21.05.2998
21.06.2963,5
21.07.2929
21.08.2894,5
21.09.2860

Отже, з ОСОБА_3 як боржника на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» належить стягнути 150 280 грн заборгованості за тілом кредиту та 88 698 грн 32 коп. заборгованості за процентами за Договором кредиту.

ОСОБА_2 оскаржила рішення суду першої інстанції від 30.11.2020 в частині відмови в задоволенні її позову про визнання припиненими правовідносин за укладеним нею з ВАТ «Банк Кіпру» 02.10.2009 договором поруки.

Як убачається з тексту поданої ОСОБА_2 зустрічної позовної заяви, вона просить суд припинити правовідносини за Договором поруки, посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України (т.1 а.с. 106-107).

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого статті 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов`язане припинення поруки.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 3-1202гс-15.

Колегія суддів уважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 обрала неправильний спосіб захисту свого цивільного права, не звернувшись до суду з позовом про визнання поруки припиненою.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 не ставить питання про припинення дії Договору поруки, а просить припинити правовідносини за Договором поруки, які і є порукою. Отже, фактично ОСОБА_2 заявила в зустрічній позовній заяві вимогу про припинення поруки, що виникла на підставі Договору поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом вище, ОСОБА_3 не виконував щомісячні обов`язки по поверненню коштів за Договором кредиту та сплаті процентів з 21.07.2014, строк виконання основного зобов`язання настав 12.10.2016, а з позовом до ОСОБА_2 ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося 03.05.2017, тобто з пропуском шестимісячного строку пред`явлення до неї вимоги (шестимісячний строк завершився 13.04.2017).

Отже, позов ОСОБА_2 про припинення поруки за Договором поруки підлягає задоволенню. Тому її апеляційну скаргу слід задовольнити, зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до неї про стягнення заборгованості відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_4 не оскаржив рішення суду про відмову у задоволені його зустрічного позову до ТОВ про припинення поруки за Договором кредиту, тому рішення суду в зазначеній частині не переглядалося і така порука є дійсною.

Оскільки згідно з умовами договору поруки та вимог ст. 554 ЦК України ОСОБА_4 виступає за Договором кредиту як солідарний боржник поряд з ОСОБА_3 , з нього підлягає стягненню сума, що визначена апеляційним судом для стягнення з основного боржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ТОВ підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду належить скасувати в частині відмови у задоволені первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_2 з ухваленням у справі нового судового рішення в цій частині.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як убачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви ТОВ заплатило 8176 грн 56 коп. судового збору (т.1 а.с. 5), при подачі апеляційної скарги 12264 грн 84 коп. судового збору (т.2 а.с. 181, 197). Враховуючий, що позовна заява та апеляційна скарга ТОВ задоволена Харківським апеляційним судом на 43,84%, з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ належить стягнути по 4480 грн 75 коп. судового збору з кожного.

ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги сплатила 1057 грн 20 коп. судового збору (т.2 а.с. 217), тому з ТОВ на користь ОСОБА_2 належить стягнути 1057 грн 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Августової Марини Владиславівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи», задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 рокув частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та відмови у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» заборгованість за договором кредиту № 12/2008-Л від 20.06.2008 в розмірі 238 978 (двісті тридцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 32 (тридцять дві) копійки, з яких 150 280 (сто п`ятдесят тисяч п`ятсот) гривень заборгованість за тілом кредиту та 88 698 (вісімдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 32 (тридцять дві) копійки заборгованість за процентами за користування кредитом.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в іншій частині та в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» про припинення поруки задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 2/2009-П від 02.10.2009, укладеним між ВАТ « Банк Кіпр», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» та ОСОБА_2 , припиненою.

В частині відмови у задоволені позову зустрічного позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» про припинення поруки рішення суду не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» по 4480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок судового збору з кожного.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_2 1057 (одну тисячу п`ятдесят сім) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 2 вересня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук