Справа № 463/4923/18 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/198/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляк Р.В., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Гирича С.В. від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Господар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» заборгованість в розмірі 9724,94 грн. (дев`ять тисяч сімсот двадцять чотири гривні дев`яносто чотири копійки).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» судовий збір в розмірі 1477,61 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят сім гривень шістдесят одна копійка).

В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ЛКП «Господар» до нього про стягнення заборгованості.

Вказує, що він не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а лише зареєстрований за цією адресою, а фактично проживає за місцем реєстрації матері. Зазначає, що є інвалідом першої групи та не може обходитися без сторонньої допомоги. Таку допомогу йому надає його мати ОСОБА_2 . Жодними комунальними послугами у квартирі, в якій зареєстрований не користується, бо вони фактично й не надаються. Зазначає, що у квартирі постійно холодні батареї, тепло у квартирі практично відсутнє, прибудинкова територія також знаходиться у неналежному стані. Вважає, що через штучно створені борги його позбавили права користуватися муніципальною субсидією, а сплачувати величезні суми платівок за свою мізерну пенсію по інвалідності він не може, бо значна частина коштів йде на лікування. Вказує, що на той час коли він користувався субсидіями, жодної заборгованості у нього не було. Крім того зазначає, що суд не мав права стягувати з нього кошти на сплату судового збору, оскільки він є інвалідом 1 групи, а тому згідно ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати такого.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заяву ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін, колегія суддів вважала необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання відповідача про розгляд за участю сторін не підлягає задоволенню, оскільки ціна позову становить 11597,15 грн., що є меншою сумою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням учасників справи.

Окрім цього, клопотання відповідача не містять деталізованих обґрунтувань щодо проведення судового засідання за участі сторін, а відповідачем звернуто увагу на конкретні обставини в апеляційній скарзі, які, на його думку, слід дослідити суду.

Те, що процедура письмового провадження не суперечить, окрім вимог чинного ЦПК України, також і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вбачається із рішення Європейського суду з прав людини Лавренов проти України від 16 січня 2018 року (Заява №51924/14), зокрема пунктів 9-11 вказаного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, заяви про збільшення розміру позовних вимог, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 319, 322, 256, 257, 264 ЦК України, ч. 1 ст. 9, ч. 1 ч.2 ст. 13, п.1 ч.1, п.5 ч.1 ст.20, ч.1 ст. 32, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 129 Конституції України, ст. 3, ст.3 ч.12. ст. 13, ч.1 ст.141 ЦПК України, пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, та задовольняючи позов, виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 08.06.2007 р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у м. Львові. Суд зазначив, що будинок АДРЕСА_2 , перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Господар», яке створено відповідно до ухвали Львівської міської ради, а основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. Також суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає у цій квартирі, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 03.08.2018 року № 7541. Згідно розрахунку заборгованості, в такому зазначено в частині утримання будинку та прибудинкової території: заборгованість на 01.04.2018 4 229,77 грн., разом 7 636,15 грн.; в частині електроенергії: заборгованість на 01.04.2018 2 294,44 грн., разом 3961 грн. Суд вважав, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Оскільки балансоутримувачем даного будинку і виконавцем послуг є ЛКП «Господар», який несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги його мешканцям (у тому числі і відповідачу), відповідач факт надання та якість жодним чином не оспорює, то останній повинен сплачувати вартість житлово-комунальних послуг. Доводи відповідача щодо відсутності заборгованості є необґрунтованими, належними доказами не підтверджуються, спростовуються матеріалами справи. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ЛКП «Господар» заборгованості в розмірі 9 724,94 грн., що складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території 5 763,94 грн. за період починаючи за 3 роки до звернення до суду із позовом та за електроенергію - 3 961 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1 872,21 грн. за період до серпня 2015 року, то в цій частині суд у задоволенні таких відмовив, оскільки така заборгованість виникла поза межами строку позовної давності, протилежне позивачем не доведено. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак суд вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 477,61 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду вцілому відповідають обставинам справи та вимогам закону, однак рішення суду в частині вирішення питання стягнення судових витрат таким не відповідає, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

21.08.2018 ЛКП «Господар» звернулося в суд з позовом ОСОБА_1 у якому просило стягнути з відповідача на їхню користь за центральне опалення в розмірі 670,75 грн., заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території - 4229,77 грн., за електроенергію - 2294, 44 грн., разом 7194, 96 грн. за період з 01.04.2016 до 01.04.2018р.

31.10.2019 ЛКП «Господар» подало заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій остаточно просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 11597 грн. 15 коп., що складається із:

?заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території 7636 грн. 15 коп.;

?заборгованості за електроенергію 3961 грн. 00 коп.,

а також стягнути з відповідача понесені витрати на оплату судового збору.

В обґрунтування поданого позову покликалися на те, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 365 від 08.06.2007р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у м. Львові будинок АДРЕСА_2 , перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Господар», яке створено відповідно до ухвали Львівської міської ради, а основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає у цій квартирі. Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцям квартири АДРЕСА_3 у вищевказаному будинку відкрито особовий рахунок. Відповідач за період від 01.04.2016 року не сплачував витрат за утримання будинку та прибудинкової території, електроенергії та центрального опалення внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до змісту п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 365 від 08.06.2007 р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у м. Львові.

Будинок АДРЕСА_2 , перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Господар», яке створено відповідно до ухвали Львівської міської ради, а основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає у цій квартирі, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 03.08.2018 року № 7541. (а.с.8).

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 08.06.2007р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» ЛКП визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова.

Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 81-82), в такому зазначено в частині утримання будинку та прибудинкової території: заборгованість на 01.04.2018 4 229,77 грн., разом 7 636,15 грн.; в частині електроенергії: заборгованість на 01.04.2018 2 294,44 грн., разом 3961 грн.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ЛКП «Господар» заборгованості в розмірі 9724,94 грн., що складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території 5763,94 грн. за період починаючи за 3 роки до звернення до суду із позовом та за електроенергію 3961 грн.

Щодо вимог позову про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1872,21 грн. за період до серпня 2015 року, то в цій частині суд першої інстанції вірно у задоволенні таких відмовив, оскільки така заборгованість виникла поза межами строку позовної давності та рішення в цій частині відповідачем не оскаржено.

Посилання відповідача на те, що він у квартирі не проживає, навіть за умови, що вказане відповідає дійсності, не є підставою для звільнення від оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, з врахуванням того, що відповідач є власником згаданої квартири.

Доводи скарги про те, що позивачем ряд послуг не надається, однак нарахування на такі здійснюється, жодними доказами не підтверджуються. Більше того такі доводи не конкретизовані з приводу послуг, які не надавались ЛКП, періоду ненадання, неякісності надання, тощо, що б можна було перевірити.

По суті доводи відповідача з приводу ненадання послуг у суді першої інстанції стосувалися послуг з теплопостачання, однак заборгованість за надання таких судом не стягувалась.

Крім цього, відповідачем доказів на спростування доводів позову не подано ні у суді першої, ані апеляційної інстанції, про такі не вказано та клопотань про витребування таких відповідачем не заявлено.

Окрім цього, що стосується доводів про ненадання або надання неякісних чи не у повному обсязі послуг, що повинні та можуть надаватись та стосуються заборгованості, що стягнута за рішенням суду, то жодних претензій з цього приводу, тим більше у формі, що передбачена законом відповідач позивачу не надсилав та з цього приводу до позивача не звертався у спірний період. У матеріалах справи відсутні навіть заяви, скарги, повідомлення з цього приводу у спірний період.

Окрім цього, відповідач, як власник квартири та відповідно співвласник місць загального користування будинку, як і інші співвласники несе певні обов`язки щодо утримання будинку.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги в частині оскарження рішення про задоволення позову частково слід визнати безпідставними, рішення ж суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції та, які додаткового дублювання у рішенні суду апеляційної інстанції не потребують.

Однак, що стосується доводів скарги про те, що суд не мав права стягати з відповідача судовий збір, оскільки він є інвалідом 1 групи та згідно ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то колегія суддів вважає такі обґрунтованими.

Так, згідно п.9 ч.1 ст. Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю I групи, як на час звернення позивача до суду, на час ухвалення оскаржуваного рішення, так і на даний час.

Вказане підтверджується копією пенсійного посвідчення та Довідками до акта огляду МСЕК №368323 та №338565 (а.с.42, 130).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю I групи, судом першої інстанції помилково стягнуто з нього судовий збір у розмірі 1477,61 грн. оскільки такі витрати компенсуються за рахунок держави.

Зважаючи на вказане, апеляційну скаргу в цій частині слід вважати обґрунтованою та відповідно таку слід задовольнити частково, скасувавши рішення першої інстанції в частині стягнення судового збору. В решті ж рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» судового збору в розмірі 1477,61 грн. скасувати.

В решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра