Провадження № 2/127/2669/21
31 серпня 2021 рокум. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Іщук Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,
представника позивача адвоката Гунька О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення розміру частки співвласника в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки,
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року прийнято справу до розгляду у загальному позовному провадженні та призначене підготовче засідання.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (спадкова справа №443/2015), закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті.
Відповідачі своїми правами на відзив не скористалися. На адресу суду через поштову скриньку подані заяви про визнання ними позову, які з огляду на порядок подачі ними таких заяв, суд не бере до розгляду.
В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надали, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.
Вислухавши представника позивача, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами глави 26 книги ІІІ ЦК України стосовно права спільної власності на майно.
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 також є співвласниками (по 1/2) будинку з господарськими будівлями за цією ж адресою, що підтверджується копіями свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 01 листопада 1968 року №2496, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької Ради депутатів трудящих від 06 вересня 1968 року №643, та договору дарування від 18 травня 1972 року, посвідченого 18 травня 1972 року старшим нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Сердюк Н. М., за реєстровим номером 4-578.
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15 квітня 2015 року.
За життя останній склав заповіт, посвідчений 27 грудня 2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Остапенко Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №3655, за яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках кожному.
Як слідує з матеріалів спадкової справи № 433/2015 26 травня 2015 року ОСОБА_1 , позивач по справі, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідачі по справі, звернулись до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за заповітом. ОСОБА_2 , відповідач по справі, відмовилася від прийняття спадщини, про що також 26 травня 2015 року подала заяву.
06 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О. В. від 06 травня 2921 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки неможливо визначити частку померлого ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до частин 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять й положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20.
Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, посилається на рівність часток. При цьому судом не встановлено обставин, які вказували б протилежне.
Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також те, що часта померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно.
Оскільки спірні земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності двох співвласників без визначення їх часток, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в праві власності на ці земельні ділянки становить 1/2.
При цьому не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників земельних ділянок.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток померлого в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки в розмірі 1/2 підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 321, 328, 355, 357, 368, 372 ЦК України, ст. 86, 89 ЗК України, ст. 12, 13, 81, 189, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Визначити, що частка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки:
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складений 01.09.2021.

Суддя: