ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8369/17

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1016/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ),

відповідачі: Комунальне підприємство «Чернігівводоканал», Комунальне підприємство «ЖЕК-13», Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради,

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2018 року (ухвалено о 08:04) у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» про зобов`язання перерахувати надану 50-відсоткову знижку на житлово-комунальні послуги, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» (далі - КП «Чернігівводоканал»), Комунального підприємства «ЖЕК-13» (далі - КП «ЖЕК-13»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі - ТОВ «Чернігівгаз Збут»), Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1) зобов`язати КП «Чернігівводоканал», КП «ЖЕК-13», ТОВ «Чернігівгаз Збут» перерахувати надану 50-відсоткову знижку на житлово-комунальні послуги згідно соціальних норм за період з 01.12.2014 по 30.12.2017 на всіх членів його сім`ї;

2) продовжувати надавати 50-відсоткову знижку на житлово-комунальні послуги згідно соціальних норм на всіх членів сім`ї;

3) списати борг станом на 01.12.2014, що за межами позовної давності;

4) зобов`язати КП «Чернігівводоканал», КП «ЖЕК-13», ТОВ «Чернігівгаз Збут» повідомити Деснянське управління праці та соціального захисту населення про відсутність боргу за житлово-комунальні послуги.

Позов обґрунтовував тим, що він є особою з інвалідністю І групи у зв`язку із проходженням військової служби, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він та його дружина отримують 50-відсоткову знижку на оплату жилої площі та житлово-комунальних послуг.

Указував, що разом з ними постійно однією сім`єю проживають та ведуть спільне господарство двоє дітей та онучка, які згідно з вищевказаним Законом та рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 також мають право на отримання 50-відсоткової знижки на оплату жилої площі та житлово-комунальних послуг, однак відповідачі, які є надавачами житлово-комунальних послуг за їх адресою, не надають на цих членів сім`ї цю знижку, а також, пільги надаються не на всю площу квартири (74,1 кв.м), а лише на її частину (52,5 кв.м). Його неодноразові скарги до відповідачів з приводу зазначеного були залишені без уваги.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26.07.2018 замінено позивача ОСОБА_2 його правонаступником - дружиною ОСОБА_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 09.10.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.03.2019 рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 09.10.2018 скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано КП «Чернігівводоканал», КП «ЖЕК-13», ТОВ «Чернігівгаз Збут» перерахувати надану 50-відсоткову знижку на житлово-комунальні послуги згідно соціальних норм за період з 01.12.2014 по 30.12.2017 на всіх членів сім`ї ОСОБА_2 .

Зобов`язано КП «Чернігівводоканал», КП «ЖЕК-13», ТОВ «Чернігівгаз Збут» списати борги станом на 01.12.2014, які знаходяться за межами позовної давності.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складу колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 постанову Чернігівського апеляційного суду від 12.03.2019 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Чернігівгаз Збут» про зобов`язання перерахувати надану 50-відсоткову знижку на житлово-комунальні послуги скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 12.03.2019 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Чернігівгаз Збут» про зобов`язання списати заборгованість, яка знаходиться за межами позовної давності, скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Чернігівгаз Збут» про зобов`язання списати заборгованість, яка знаходиться за межами позовної давності.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Чернігівгаз Збут» про зобов`язання перерахувати надану 50-відсоткову знижку на житлово-комунальні послуги на всіх членів сім`ї.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , померлий чоловік та двоє їхніх дітей і онука проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, тобто всім членам померлого чоловіка, який мав інвалідність І групи у зв`язку із проходженням військової служби, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» належало право 50-відсоткової знижки на оплату жилої площі та житлово-комунальних послуг.

Заявниця вказує, що право на вказану пільгу всіх членів сім`ї підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 30.10.2017 та постановою Верховного Суду від 07.06.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Чернігівгаз Збут» просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, рішення суду вважає законним та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Указує, що ТОВ «Чернігівгаз Збут» не може здійснювати жодних перерахунків пільг за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2014 року по 01 липня 2015 року у зв`язку із відсутністю правовідносин з позивачем через те, що до вказаної дати не проводило жодної господарської діяльності з постачання природного газу.

З 01.07.2015 за адресою позивача розрахунки за послуги з газопостачання здійснювались з урахуванням 50% пільги, наданої ОСОБА_2 як ветерану військової служби на двох членів сім`ї пільговика (пільговик ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 ). У періоди отримання субсидії позивачем дія пільги відповідно до Постанови КМУ № 319 від 27.04.2016 призупинялась.

Наголошує, що позовні вимоги є необґрунтованими з огляду на положення чинного законодавства України.

Вважає, що посилання позивача на врахування зазначених ним судових рішень не можуть бути взяті до уваги, оскільки ТОВ «Чернігівгаз Збут» не було відповідачем у даних справах.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача ТОВ «Чернігівгаз Збут» - адвоката Прохоренко М.М., яка просила залишити судове рішення без змін, дослідивши матеріали даної справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України, виходив з того, що 50-відсотковою знижкою з оплати житлово-комунальних послуг, як член сім`ї пільговика, має право користуватися лише дружина пільговика ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що відповідач ТОВ «Чернігівгаз Збут» є виконавцем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , проводить свою господарську діяльність з постачання природного газу з 01 липня 2015 року, що підтверджується ліцензією від 16 червня 2015 року, виданою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (т.1 а.с. 35).

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 24.10.2017 станом на 23.10.2017 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: наймач ОСОБА_2 - з 08.04.1997, його дружина ОСОБА_1 - з 08.04.1997, син ОСОБА_3 - з 23.12.2006, дочка ОСОБА_4 - з 08.04.1997 та онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 09.08.2016 (т. 1 а.с. 3). Квартира належить до державного житлового фонду.

Квартиронаймач ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав інвалідність І групи через захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби (т. 1 а.с. 2).

Відповідно до пункту 5 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, а також звільненим з військової служби особам, які стали інвалідами під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством.

У пункті 6 рішення Конституційного Суду України №5-рп/99 від 3 червня 1999 року в справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») зазначено, що стосовно поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства. Використаний законодавцем підхід до визначення членів сім`ї стосовно інших правовідносин за аналогією можна застосувати і для тлумачення поняття «член сім`ї» у контексті пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Право на отримання 50-відсоткової знижки на оплату жилої площі та комунальних послуг для дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, який загинув, помер, пропав безвісти або став інвалідом під час проходження військової служби, працівника міліції чи особового складу державної пожежної охорони, виникає за наявності лише однієї умови - належності до сім`ї суб`єкта права на зазначені пільги.

Правовим чинником для визначення кола осіб, яким надається право на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг, є факт їх спільного проживання з суб`єктом права на такі пільги. Це випливає з наведених положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР, інших законів України та тих міжнародних угод, які стали невід`ємними складовими національного законодавства.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі №645/1811/16-ц, вирішуючи питання про встановлення кола членів сім`ї, які підпадають під пільги надані військовослужбовцю, в кожному конкретному випадку судам необхідно встановити, окрім родинних зв`язків або шлюбних відносин, також наявність факту постійного проживання з військовослужбовцем та ведення з ним спільного господарства, а також існування інших обставин, які необхідні для встановлення членів сім`ї (перебування повнолітнього на утриманні у військовослужбовця та інше).

З наведеного вбачається, сам по собі факт спільного проживання в одній квартирі не є підставою для віднесення осіб до членів сім`ї суб`єкта права на пільги та у даній справі суду необхідно встановити факт перебування в спірний період повнолітніх дітей пільговика на його утриманні та факт ведення ними спільного господарства.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, саме позивач повинен довести обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - перебування у спірний період повнолітніх дітей пільговика на його утриманні та ведення ними спільного господарства.

На пропозицію апеляційного суду надати докази перебування у спірний період повнолітніх дітей пільговика на його утриманні та ведення ними спільного господарства, позивачка у судовому засіданні вказала, що будь-яких додаткових доказів вона надавати не буде та просила розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, на виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивачем в розпорядження суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав та обставин позовних вимог не надано, при цьому належних та допустимих доказів перебування у спірний період повнолітніх дітей на утриманні пільговика - їхнього батька ОСОБА_2 , та ведення ними спільного господарства матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначалось вище, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відсутність письмових доказів в матеріалах справи об`єктивно не дає можливості суду встановити вказані обставини справи та факти, необхідні для вирішення позовних вимог.

Посилання позивачки на те, що право на пільгу всіх членів сім`ї підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 не заслуговують на увагу, оскільки встановлені обставини стосуються іншого періоду, а саме з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2011 року .

З урахуванням вищевикладеного, висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Чернігівгаз Збут» перерахувати надану 50-відсоткову знижку на житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2014 по 30.12.2017 на всіх членів сім`ї пільговика ОСОБА_2 , в тому числі на двох його повнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.10.2018 в частині, що переглядається, належить залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на дане рішення суду, відповідно, залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2018 року в частині, що переглядається, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2021 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко