Справа № 360/2852/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді - Унятицького Д.Є.

за участю секретаря - Щербакової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Бородянка цивільну справу за позовом Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство", Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними розпоряджень державної адміністрації та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 18 липня 2007 року за №878 ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю та ведення садівництва в садівницькому товаристві "Ручейок", діл. НОМЕР_2 на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту смт. Бабинці. Розпорядженням Бородянської РДА від 18 липня 2007 року №879 ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю та ведення садівництва в садівницькому товаристві "Ручейок", діл. НОМЕР_1 на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту смт.Бабинці. В подальшому, згідно розпорядження Бородянської РДА від 23 травня 2008 року №775 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю громадянам на території Бабинецької селищної ради та передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельні ділянки по 0,12 га кожному для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту. ОСОБА_4 зареєстровано та видано державний акт серії ЯЖ №223999 від 06 серпня 2008 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0001 загальною площею 0,12 га для ведення садівництва, на території СТ "Ручейок", діл. НОМЕР_1 на території Бабинецької селищної ради. ОСОБА_2 зареєстровано та видано державний акт серії ЯЖ №224000 від 06 серпня 2008 року на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :04:003:0002, загальною площею 0,12 га для ведення садівництва, на території СТ "Ручейок", діл. НОМЕР_2, Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області. В подальшому ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастром номером :04:003:0001 загальною площею 0,12 га; ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0002, загальною площею 0,12 га. За результатами опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді встановлено, що передача вказаних земельних ділянок у власність відбулась з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, оскільки розпорядження Бородянської районної державної адміністрації від 23 травня 2008 року №775 "Про передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю громадянам на території Бабинецької селищної ради та передано у власність ОСОБА_4 і ОСОБА_2 земельні ділянки по 0,12 га кожному для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту смт. Бабинці прийняті поза межами компетенції, отже є недійсними, а спірні земельні ділянки підлягають витребовуванню в державну власність. Відповідно до листів ДП "Клавдієвське лісове господарство" №512/04 та №171/04 спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку ДП "Клавдієвське лісове господарство" (47 квартал, виділ 2 Клавдієвського лісництва), яка перебуває у користуванні вказаного підприємства. Дозволу на вилучення земельної ділянки лісового фонду, зміни її цільового призначення не проводилось, втрати лісогосподарського виробництва при вилученні спірної земельної ділянки не відшкодовувались. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК - від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Цивільним кодексом встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними (ч.2, ч.3 ст. 261 ЦК України). З огляду на положення статті 261 ЦК України, ст. ст. 53, 54 ГПК України, ст. 23 "Про прокуратуру" перебіг строку позовної давності починається не з дня виявлення прокурором порушень законодавства під час здійснення перевірки, а з моменту коли орган в інтересах якого звертається прокурор довідався або міг довідатися про порушення своїх прав. Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який на думку прокурора мав відповідні повноваження щодо спірного майна, то й перебіг позовної давності мав розпочатися з моменту коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган, а не прокурор. Тому просив визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право. Визнати недійсним розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 23 травня 2008 року №775 "Про передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю громадянам на території Бабинецької селищної ради та передано у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельні ділянки по 0,12 га кожному для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту смт. Бабинці. Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :04:003:0001 та земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :04:003:0002, які розташовані на території СТ "Ручейок" Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області.

Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_4 (т.1 а.с.242).

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 позов підтримали, викладене підтвердили.

Представник державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" Баришенко С.В. в судовому засіданні позов підтримав, зазначивши, що спірні земельні ділянки перебувають в користуванні державного підприємства, відносяться до земель лісового фонду, з користування не вилучались.

Київське обласне та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства в судове засідання представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином.

Відповідач - Бородянська районна державна адміністрація в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслала відзив на позов в якому зазначила, що під час видачі розпорядження №775 від 23 травня 2008 року "Про передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради" діяла в межах повноважень. Відповідно до статті 17 Земельного кодексу України (який діяв на момент видачі оспорюваних розпоряджень) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності, в межах визначених Кодексом. Статтею 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їх території передають із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання, ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва. Враховуючи надані законом, який діяв на момент видачі оспорюваного розпорядження, повноважень райдержадміністрацією видано розпорядження від 23 травня 2008 року №775, яким затверджено подану на розгляд технічну документацію та передано у власність громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 земельних ділянок для ведення садівництва. Райдержадміністрація не погоджується із твердженнями позивача щодо перевищення повноважень при видачі оспорюваного розпорядження, порушення порядку зміни цільового призначення земельних ділянок та відсутність погодження відповідних органів щодо вилучення земель лісогосподарського призначення, оскільки у відповідності до технічної документації, яка була подана на розгляд, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0001, :04:003:0002 за класифікацією угідь визначені як сільськогосподарські угіддя (з них 0,12 та 0,12 садів), а не як землі лісогосподарського призначення, а тому вважає, що діяла в межах повноважень визначених Земельним кодексом України, відповідно до Закону України "Про землеустрій" та інших нормативно-правових актів. Позивач стверджує про накладення спірних земельних ділянок 47 кварталу 2 виділ ДП "Клавдієвське лісове господарство", однак факт накладення земельних ділянок та їх конкретного розміру встановити неможливо. Також вважає, що позивач пропустив строк позовної давності терміном у три роки, встановлений статтею 257 ЦК України. З копій документів, поданих позивачем вбачається, що ДП "Клавдієвський лісгосп" було відомо про порушене право з 2014 року, що підтверджується копією листа №329/04 від 09 липня 2018 року в якому зазначено, що при базовому лісовпорядкуванні 2014 року дані ділянки відокремлені виділом 2, як "садиби" самозахоплення приватними особами, що свідчить про поінформованість підприємства про порушене право, однак у документів, які підтверджують вжиття заходів щодо порушеного права з 2014 року позивачем не надано. Оскільки обґрунтованих причин пропуску строку позовної давності та документів, які це підтверджують позивачем не надані райдержадміністрація вносить заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому з урахуванням викладеного просив у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що ще у 2014 році ДП "Клавдієвське лісове господарство" знало про те, що спірні земельні ділянки ніби-то накладаються на землі даного лісового господарства так як зазначають про це у листі №329/04 від 09 липня 2018 року, адресованому заступнику керівника Бородянського відділу Фастівської місцевої прокуратури в якому сказано, що при базовому лісовпорядкуванні 2014 році дані ділянки відокремлені виділом 2, як "садиби" самозахоплення приватними особами. Цю інформацію зазначає і сам позивач у позовній заяві п. 2 арк. 4, що в черговий раз підтверджує, що ДП "Клавдієвське лісове господарство" ще в 2014 році знало, що спірні земельні ділянки ніби-то накладаються на землі лісового господарства, отже як мінімум в 2014 році ця інформація була відома керівництву ДП "Клавдієвське лісове господарство". Тому твердження позивача про те, що вказана інформація стала відома тільки у 2017-2018 р. р. не відповідає дійсності і є намаганням позивача ввести суд в оману стосовно строку позовної давності. Тому оскільки ДП "Клавдієвське лісове господарство" ще у 2014 році знало про те, що спірні земельні ділянки ніби то накладаються на землі лісового господарства, але жодних дій для вирішення цього питання не здійснило вважав, що має бути застосовано строк позовної давності і в задоволенні позовних вимог відмовлено. В позовній заяві позивач зазначає: з огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. ст. 53, 54 ГПК України, ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" перебіг строку позовної давності починається не з дня виявлення прокурором порушень законодавства під час здійснення перевірки, а з моменту коли орган, в інтересах якого звертається прокурор довідався або міг довідатись про порушення своїх прав. Позивач зазначає, що перебіг строку позовної давності почався тоді коли ДП "Клавдієвське лісове господарство" дізналось про ніби-то порушене право, а як видно з матеріалів справи ця обставина відома їм ще з 2014 року, отже строк звернення до суду пропущений, тому позовна заява має бути залишена без задоволення. Крім цього відповідно до технічної документації поданої на розгляд, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0001, :04:003:0002 за класифікацією угідь визначені як сільськогосподарські угіддя (з них 0,12 та 0,12 садів), а не як землі лісогосподарського призначення, тому вважав, що райдержадміністрація діяла в межах повноважень визначених Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій" та інших нормативно-правових актів, а оспорюванні розпорядження законними та такими, що видані у відповідності до норм діючого на той час законодавства, оскільки перед тим як була виготовлена у встановленому законом порядку технічна документація на дані земельні ділянки і жодних порушень при її виготовленні допущено не було, бо якби земельні ділянки накладались на землі ДП "Клавдієвське лісове господарство", то технічна документація не була б виготовлена, що ще раз доводить правомірність оскаржуваних розпоряджень. Тому просив залишити позов без задоволення. Крім того, зазначив, що у прокурора були відсутні підстави для звернення до суду, оскільки ним не виконані вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що оскільки позивач пропустив строк позовної давності, то позов задоволенню не підлягає. Також зазначив, приватизація земельних ділянок відбулась відповідно до закону із земель, що перебували в користуванні садового товариства "Ручейок", за погодження Клавдієвського лісгоспу. Законність приватизації була згодом предметом прокурорської перевірки. За наслідками, якої порушень закону не було виявлено.

Відповідач ОСОБА_3 , який також являється представником ОСОБА_2 , в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що вимога про визнання недійсними розпоряджень Бородянської районної державної адміністрації та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння заявлена позивачем після спливу 11 років 14 місяців від дня ухвалення розпоряджень №№879, 878. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. В позовній заяві позивач вказує, що про необхідність захисту прав та інтересів держави прокурору стало відомо лише у 2017-2018 роках за результатами системного аналізу інформації. Слід вважати, що протягом 10-11 років такої необхідності у позивача не виникало. Інших поважних причин для застосування судом ч.5 ст. 267 ЦК України позивач не навів. Вважав вищевикладене є визнанням та підтвердженням пропуску позивачем строку позовної давності не з поважних причин, а тому немає жодних законних підстав поновлювати позивачу строк позовної давності для звернення з позовом до суду. З 1985 року спірні земельні ділянки мають цільове призначення - для ведення садівництва і жодним чином не відносяться і ніколи не відносились до земель лісогосподарського призначення, більш того в користуванні ДП "Клавдієвське лісове господарство" не перебували. Технічна документація містить всі необхідні погодження.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника державного підприємства Клавдієвського лісового господарства Баришенка С.В., представника відповідача ОСОБА_8 відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_9 , дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 18 липня 2007 року за №878 "Про надання дозволу ОСОБА_2 на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акті на право власності на землю", ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю та ведення садівництва в садівницькому товаристві "Ручейок", діл. НОМЕР_2 на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту смт. Бабинці (т.1 а.с.42).

Розпорядженням Бородянської РДА від 18 липня 2007 року №879 "Про надання дозволу ОСОБА_4 на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю", ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю та ведення садівництва в садівницькому товаристві "Ручейок", діл. НОМЕР_1 на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту смт.Бабинці (т.1 а.с.43).

Розпорядженням Бородянської РДА від 23 травня 2008 року №775 "Про передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю громадянам на території Бабинецької селищної ради та передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельні ділянки по 0,12 га кожному для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту (т.1 а.с.44). На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЖ №224000 від 06 серпня 2008 року на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :04:003:0002, загальною площею 0,12 га для ведення садівництва, на території СТ "Ручейок", діл. НОМЕР_2, Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області (т.1 а.с.52), а ОСОБА_4 - державний акт серії ЯЖ №223999 від 06 серпня 2008 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0001 загальною площею 0,12 га для ведення садівництва, на території СТ "Ручейок", діл. НОМЕР_1 на території Бабинецької селищної ради (т.1 а.с.53).

На підставі договору купівлі-продажу від 02 лютого 2012 року ОСОБА_4 відчужила ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 з кадастровим номером :04:003:0001 площею 0,12 га для колективного садівництва, на території СТ "Ручейок" СМ "Джерела" вул. Геофізики на території Бабинецької сільської ради Бородянського району Київської області, а ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_2 з кадастровим номером :04:003:0002 площею 0,12 га для колективного садівництва, на території СТ "Ручейок" СМ "Джерела" вул. Геофізики на території Бабинецької сільської ради Бородянського району Київської області, на підставі договору купілі-продажу від 02 лютого 2012 року, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.54-59).

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на момент прийняття оспорюваних розпоряджень (далі - ЗК України), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ч.1, 2 та 4 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Статтею 21 ЗК України встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 8 Лісового Кодексу України, в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваних розпоряджень, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового Кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-377цс15.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Згідно зі статтею 48 Лісового Кодексу України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Судом встановлено та не спростовується матеріалами справи, що відповідно до листів ДП "Клавдієвське лісове господарство від 24 жовтня 2017 року №512/04, від 29 березня 2018 року №171/04, від 24 травня 2018 року №256/04, від 09 липня 2018 року №329/04 з додатками та матеріали лісовпорядкування (т.1 а.с. 30-40) ділянки з кадастровими номерами :04:003:0001, :04:003:0002, що накладаються на землі державного лісового фонду Клавдієвського лісництва (квартал 47 виділ 2), згідно з матеріалами лісовпорядкування 2003 року, рахувались як насадження 5СЗ1ДЗ2ЯЦБ2БП+ВЛЧ віком 35 років. При лісовому впорядкуванні 2014 року дані ділянки, відокремлені виділом 2, як "садиби" самозахоплення приватними особами. Жодних погоджень про зміну цільового призначення або на вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами :04:003:0001, :04:003:0002 підприємством не надавалось та звернень щодо оформлення документів на них не було. Згідно з матеріалами лісовпорядкування 2003 року, у 47 кварталі Здвижівського лісництва земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0001, :04:003:0002 накладаються на виділи 24, 38, 42. При лісовпорядкуванні 2003 по 2014 років на вищевказаних земельних ділянках Здвижівського лісництва зростають дубові, соснові та вільхові насадження, забудов та огороджень немає.

З листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 29 березня 2018 року, від 18 квітня 2018 року вбачається, що управління лісового та мисливського господарства не надавало погодження про зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення кадастрові номери: :04:003:0001, :04:003:0002 (т.1 а.с.40-41)

Будь-яких доказів того, що при наданні спірних земельних ділянок було погоджено межі земельних ділянок із суміжним землекористувачем ДП "Клавдієвське лісове господарство" матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження накладання меж земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:003:0001, :04:003:0002, на земельні ділянки лісогосподарського призначення.

Таким чином, розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 23 травня 2008 року №775 "Про передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради" необхідно визнати недійсним, оскільки воно видане з порушенням вимог земельного та лісового законодавства України.

При цьому, посилання відповідача ОСОБА_3 , який також являється представником ОСОБА_2 , на те, що спірні земельні ділянки надавались у власність із земель, що перебували у користуванні СТ "Ручейок" судом до уваги не приймаються, оскільки суду не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують перебування у користуванні товариства земельної ділянки, а наданий план (додаток до справи), не являється належним доказом, що підтверджує вказану обставину.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку усіх сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

У цій справі добросовісний набувач внаслідок вилучення земельних ділянок з його незаконного володіння не понесе надмірний тягар, оскільки не позбавлений права отримати кошти, сплачені за ці земельні ділянки від продавців у порядку двосторонньої реституції. Самі ж продавці отримали ці земельні ділянки з порушенням вимог земельного та лісового законодавства безоплатно.

Враховуючи викладене позовні вимоги являються обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Одночасно необхідно зазначити, що відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи те, що прокурором під час перевірки були встановлені підстави для звернення до суду в інтересах держави про що повідомлено відповідні органи 10 грудня 2018 року, після чого було подано позов 13 грудня 2018 року, і ні ДП "Клавдієвське лісове господарство", ні Київське обласне та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства не здійснювали захист інтересів держави, то відсутні підстави вважати, що прокурором здійснено звернення до суду всупереч вимогам ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні засвідчила, що була головою СТ "Ручейок" з 2008 року по 2015 рік. В 2011 році її, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 викликали в Бородянську районну прокуратуру Київської області та з`ясовували законність приватизації спірних земельних ділянок.

З листа ДП "Клавдієвське лісове господарство" від 09 липня 2018 року (т.1 а.с.33) вбачається, що при базовому лісовпорядкуванні 2014 року спірні земельні ділянки, відокремлені виділом 2, як "садиби" самозахоплення приватними особами.

Таким чином, про порушення при приватизації спірних земельних ділянок органи прокуратури повинні були дізнатися в 2011 році під час перевірки, а ДП "Клавдієвське лісове господарство" в 2014 році з матеріалів лісовпорядкування.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність. Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган.

Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) та у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 183/2534/16-ц (провадження № 61-10839св18).

Таким чином, оскільки прокурор про порушення при передачі спірних земельних ділянок міг довідатися в 2011 році, ДП могло довідатися в 2014 році, то звернення до суду в 2018 році відбулось із пропуском позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За вказаних обставин, у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, та оскільки підстав для поновлення строку не вбачається, то в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство", Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними розпоряджень державної адміністрації та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 16 серпня 2021 року.

Головуючий-суддяД.Унятицький