Справа № 750/4109/21
Провадження № 2/750/1323/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою,

треті особи: Чернігівська міська рада, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в :

19 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому у користування житлову кімнату площею 12,5 кв.м., а у користування відповідачів - кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,6 кв.м. Інші приміщення квартири: коридор 5,7 кв.м., санвузол 1,0 кв.м., ванну 2,1 кв.м., кухню 4,9 кв.м. та кладову 1,1 кв.м. залишити у спільному користуванні.

Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідачі є користувачами квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира на даний час не приватизована. Проте, між сторонами існує спір, зокрема, щодо сплати комунальних послуг та користування певними кімнатами, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідачі подали відзив на позов, в якому просять відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Зокрема, у відзиві на позов відповідачі зазначають, що позивач не є членом сім`ї відповідачів. Також, у 2000 році позивач в якості квартиронаймача разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 та їх спільними дітьми ОСОБА_8 і ОСОБА_9 взяв участь у приватизації квартири АДРЕСА_2 , в результаті чого вказані особи набули цю квартиру у спільну власність. Загальна площа даної квартири складає 67 кв.м., жила площа - 37,6 кв.м. При цьому, позивачем було приватизовано 16,75 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_2 при нормі 23,5 кв.м. Крім того, загальна площа квартири АДРЕСА_1 складає 55,8 кв.м., жила - 41 кв.м., із розподілом площі за кімнатами - 17,9 кв.м., 10,6 кв.м. та 12,5 кв.м. Арифметично частка жилої площі даної квартири, яка припадає на кожну особу із числа зареєстрованих за вказаною адресою, складає 10,25 кв.м. (41 м2/4). Таким чином, запропонований позивачем варіант порядку користування спірною квартирою завідомо порушує права кожного із відповідачів, оскільки після запропонованого позивачем виділу йому в користування кімнати площею 12,5 кв.м. частка жилої площі, що припадатиме на кожного із відповідачів становитиме 9,5 кв.м. (28,5 м2/3), що є меншим за показник жилої площі всієї квартири при його рівному розподілі на всіх осіб, що мають право користування даним житлом (10,25 кв.м.). Так само виділ кімнати площею 17,9 кв.м. або 10,6 кв.м. у спільне користування будь-яким двом із трьох осіб із числа решти (за вирахуванням позивача) зареєстрованих у спірній квартирі, навіть із можливим врахуванням віку та статі цих осіб, означатиме порушення житлових прав таких осіб, оскільки частка жилої площі квартири, що фактично припадатиме на кожну із таких двох осіб, буде значно меншою показника 10,25 кв.м. Крім того, відсутні будь-які підстави стверджувати про те, що між зареєстрованими у спірній квартирі особами склався такий порядок користування даним житлом, за якого позивачем використовується кімната площею 12,5 кв.м., оскільки позивач взагалі не проживає за адресою реєстрації і кімната площею 12,5 кв.м. не використовувалася ним для проживання (постійного або тимчасового). Також, кожен із відповідачів заперечує щодо вимоги позивача про виділення відповідачам кімнат площею 17,9 кв.м. та 10,6 кв.м. при встановленні порядку користування спірною квартирою у спільне для цих осіб користування. Окрім цього, кімната площею 17,9 кв.м. не є ізольованим житловим приміщенням, оскільки прохід до кімнат площею 10,6 кв.м. та 12,5 кв.м. із будь-якого наявного у спірній квартирі приміщення загального користування є можливим виключно в результаті проходу через коридор до кімнати площею 17,9 кв.м. та подальшого перетину цієї кімнати у напрямку однієї або другої з числа інших кімнат - тобто, кімната площею 17,9 кв.м. має спільний вхід із двома іншими кімнатами і є прохідною, а тому жодна із кімнат спірної квартири не може бути самостійним предметом договору найму.

Також, у встановлений судом строк третя особа Чернігівська міська рада подала пояснення на позов, в яких просить прийняти рішення в межах чинного законодавста та за наявними матеріалами справи. При цьому, у поясненнях зазначено, що ОСОБА_4 приймав участь у приватизації житла по АДРЕСА_3 , використав житловий чек у сумі 2,98 грн. та приватизував 16,75 кв.м. житлової площі вказаної квартири. Залишок невикористаного чеку становить 1,22 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , який також є законним представником ОСОБА_6 , у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. При цьому, пояснив, що між сторонами дійсно не досягнуто згоди щодо користування квартирою і саме він, а не позивач, користується кімнатою 12,5 кв.м. і зробив у ній ремонт.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві.

Представник третьої особи Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив при прийнятті рішення врахувати інтереси дитини.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 , представника відповідачів та оцінивши письмові докази у справі, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення виконкому Деснянської районної Ради депутатів трудящих м. Чернігова від 12 травня 1977 року № 198 було виділено ОСОБА_10 (батьку позивача) з сім`єю 5 осіб трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2017 року (справа № 750/5412/17) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_4 було знято з реєстрації в зазначеній квартирі.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 13-15).

На час винесення рішення судом та зняття позивача з реєстрації місця проживання в спірній квартирі остання не була приватизована.

Після ухвалення 14 вересня 2017 року заочного рішення Деснянським районним судом м. Чернігова ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулися до органу приватизації Чернігівської міської ради із заявою про передачу квартири АДРЕСА_1 в їх приватну власність.

25 липня 2018 року орган приватизації Чернігівської міської ради ухвалив рішення № 232 про задоволення заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про передачу вказаної квартири в їх приватну власність, у зв`язку з чим останнім було видано свідоцтво про право власності від 26 липня 2018 року.

У подальшому, а саме 08 серпня 2018 року, право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 липня 2020 року (справа № 750/2055/20), яке залишене без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 вересня 2020 року, скасовано рішення органу приватизації № 232 від 25 липня 2018 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , видане 26.07.2018 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 27459783 та державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 27459816 (а.с. 16-18).

Таким чином, на даний час квартира АДРЕСА_1 не приватизована.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05 квітня 2021 року № 2525 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 19).

Згідно технічного паспорта вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 41 кв.м., а саме: житлової кімнати площею 17,9 кв.м., житлової кімнати площею 10,6 кв.м. та житлової кімнати площею 12,5 кв.м., а також коридора площею 5,7 кв.м., ванни площею 2,1 кв.м., санвузла площею 1,0 кв.м., кухні площею 4,9 кв.м. та кладової площею 1,1 кв.м. Загальна площа квартири 55,8 кв.м. (а.с. 9-11).

Відповідно до норм частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Глава 2 Житлового кодексу Української РСР передбачає норми, які регулюють користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно із частиною першою статті 63 Житлового кодексу Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

При цьому, норми частини другої статті 63 Житлового кодексу Української РСР передбачають, що не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до статті 47 Житлового кодексу Української РСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно із частиною першою статті 48 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно зі статтею 103 Житлового кодексу Української РСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 104 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року судам роз`яснено, що в силу статті 104 Житлового кодексу Української РСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із технічного паспорта на квартиру вбачається, що кімнати, які просить виділити позивач у користування відповідачам (17,9 кв.м. та 10,6 кв.м.) є прохідними (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом). Також, прохід до кімнат площею 10,6 кв.м. та 12,5 кв.м. із будь-якого наявного у спірній квартирі приміщення загального користування є можливим виключно в результаті проходу через коридор до кімнати площею 17,9 кв.м., тобто, кімната площею 17,9 кв.м. має спільний вхід із двома іншими кімнатами і є прохідною. Таким чином, житлові кімнати у спірній квартирі є такими, що не відповідають вимогам частини другої статті 63 Житлового кодексу Української РСР.

Крім того, суд враховує, що на кожного із зареєстрованих осіб спірної квартири припадає по 10,25 кв.м. її житлової площі (41 кв.м. : 4 чол. = 10,25 кв.м.). Ізольованої кімнати, яка має таку площу, в даній квартирі немає. При встановленні порядку користування квартирою, виділивши у користування позивачу кімнату 12,5 кв.м., іншим трьом особам залишаться у користуванні кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,6 кв.м., на кожного буде припадати по 9,5 кв.м., що на 0,75 кв.м. менше, ніж жила площа, яка на даний час знаходиться у їх користуванні. При цьому, жила площа кімнати 12,5 кв.м., яку просить виділити в користування позивач, є на 2,25 кв.м. більшою, ніж та, яка припадає на нього відповідно до загальної житлової площі квартири, з чим відповідачі не погоджуються.

За вказаних обставин, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою, призведе до порушення житлових прав відповідачів, які користуються спірною квартирою, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) про встановлення порядку користування квартирою відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.09.2021.

Суддя