ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1640/19 Номер провадження 22-ц/814/1509/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Яковенко В.С.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Ковтун Ю.О.,

представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Озірської В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Кривич Ж.О.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відновлення залишку коштів на рахунках та визнання кредитної угоди недійсною

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого прохала:

1.відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 (кредитна карта) до того стану, в якому він перебував на 23 год. 59 хв. 24.01.2019 року;

2.відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_2 (карта для виплат) до того стану, в якому він перебував на 23 год. 59 хв. 24.01.2019 року, із врахуванням надходжень власних грошових коштів та санкціонованих позивачем транзакцій із зняттям готівкових коштів та переказу, що відбувались з 25.01.2019 року по 26.01.2019 року включно по картковому рахунку № НОМЕР_3 ;

3.визнати кредитну угоду № 6292, укладену між сторонами 25.01.2019 рок, недійсною з моменту її укладення.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що між нею та АТ КБ «Приватбанк» укладено угоди № SAMDN1191 від 18.10.2010 року (кредитна картка) та № SAMDNWFC3 від 21.08.2014 року (зарплатна картка) на обслуговування карткових рахунків. До вказаних карт був зареєстрований фінансовий номер телефону позивача НОМЕР_4 .

24.01.2019 року оператором мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» без її згоди була перевипущена її сім-картка із вказаним номером мобільного телефону, що є фінансовим, на що вона звернула увагу із смс-повідомлення лише наступного дня - 25.01.2019.

Також, наступного дня вона дізналась, що без її згоди, несанкціоновано відбулись платіжні операції на її карткових рахунках (по кредитній картці та картці для виплат):

- з кредитної карти № НОМЕР_1 (угода № № SAMDN1191 від 18.10.2010 року):

25.01.2019 року збільшено кредитний ліміт до 23 000 грн. та проведено 4 платежі:

в сумі 813 грн. (комісія 32, 27 грн.),

в сумі 8 602 грн. (комісія 344,08 грн.),

в сумі 8 502 грн. (комісія 340,08 грн.)

в сумі 1 002 грн. (комісія 40,08 грн.);

- із зарплатної карти № НОМЕР_2 (угода № SAMDNWFC3 від 21.08.2014 року):

24.01.2019 року проведено 1 платіж на суму 700 грн.

25.01.2019 року здійснено зарахування суми вкладу з Скарбничка 700 грн. та проведено 4 платежі:

в сумі 8 600 грн. (комісія 43,00 грн.),

в сумі 100 грн. (послуга Скарбничка),

в сумі 2 800,28 грн. (комісія 14,00 грн.),

в сумі 3 054 грн. (комісія 15,27 грн.);

25.01.2019 року перераховано з кредитної картки № НОМЕР_1 кошти в сумі 8 500 грн 00 коп. (комісія 42 грн. 50 коп.) та здійснено 3 платежі:

в сумі 100 грн. (послуга Скарбничка),

в сумі 2 934 грн. (комісія 14,67 грн.),

в сумі 4 045 грн. (комісія 20,23 грн.);

25.01.2019 року перераховано з кредитної картки № НОМЕР_1 кошти в сумі 1 000 грн. (комісія 5,00 грн.) та здійснено 1 платіж в сумі 4 752 грн. (комісія 23,76 грн.), та здійснено зарахування суми вкладу з Скарбничка 800 грн.

25.01.2019 оформлено розстрочку за угодою № 6292 на суму 15 000,00 грн.

Позивач наступного ж дня в телефонному режимі повідомила співробітників АТ КБ «ПриватБанк» про крадіжку грошових коштів з її рахунків, необхідність їх заблокування рахунків, та написала заяву до поліції.

Позивач зазначила, що вона не надавала банку відповідних платіжних доручень на переказ (списання) цих грошових коштів у письмовій чи електронній формі, не втрачала платіжні/кредитні картки і свідомо не розголошувала третім особам конфіденційні дані за ними, або кодові слова, паролі (стікер PayPass), коди (ПІНи) стосовно цих карток та доступу до платіжної системи інтернет-банкінгу «Приват 24» та мобільного банкінгу «СМС-банк».

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» відмовив їй у відновленні коштів на рахунках, вона звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі заявник вказувала, що рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків обставинам справи.

Зазначено, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин висновків судів у подібних справах.

Вказувала, що вона не вчиняла дій, які б свідчили, що вона своїми діями або бездіяльністю сприяла незаконним операціям з її рахунками. Вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок довести протилежне, доказів чого відповідачем у справі не було надано, а тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність її вини.

Під час розгляду справи, на підставі витребуваних доказів, оператором телекомунікації ПрАТ «Водафон» було підтверджено факт перевипуску її сім-картки з номером мобільного зв`язку, що був фінансовим, і вказаний телефон був активний в зоні дії базової станції оператора телекомунікацій у місті Кривий Ріг, тоді як вона знаходилась у місті Полтаві.

В апеляційній скарзі посилалась на те, що не заслуговують на увагу доводи суду про її неналежне реагування на смс-повідомлення оператора мобільного зв`язку щодо перевипуску сім-картки, оскільки вона згоди не надавала.

Заявник вважає, що суд першої інстанції безпідставно урахував доводи відповідача, без наявності належних доказів, оскільки Умови та правила банківських послуг, додані представником АТ КБ «ПриватБанк» до справи, вона не підписувала, а саме про наступні факти:

-переказ грошових коштів через платіжну систему Portmone.com можливий лише за наявності в особи інформації про повний номер картки відправника та даних про строк дії картки та CVV2 код.

-Здійснення операцій через електронний сервіс АТ КБ «ПриватБанк» «Приват24» можливе лише за коректного введення паролю, що відомий лише клієнту.

При прийнятті рішення у справі суд першої інстанції не встановив, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню інформації, що надала змогу провести платіжні операції.

Банківські картки вона не втрачала.

Вважає, що не має нести відповідальність за несанкціоновані платіжні операції на її карткових рахунках.

Також, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначала на те, що суд першої інстанції, незаконно відмовив у визнанні недійсною кредитної угоди № 292 щодо оформлення 25.01.2019 розстрочки на суму 15 000,00 грн. на її картку, оскільки ніяких умов кредитування вона не підписувала, ані письмово, ані в електронному вигляді, що свідчить відсутність її волевиявлення на укладення угоди.

узагальнених доводів і заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від представника відповідача не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено угоди № SAMDN1191 від 18.10.2010 року (кредитна картка) та № SAMDNWFC3 від 21.08.2014 року (зарплатна картка) на обслуговування карткових рахунків.

До вказаних карт був зареєстрований фінансовий номер телефону позивача НОМЕР_4 (фінансовий номер).

З слів позивачки, 24.01.2019 року о 20 год. 51 хв. на вказаний номер телефону їй зателефонували з номеру НОМЕР_5 ; телефонував невідомий чоловік. Представившись співробітником ПрАТ «Водафон», він намагався пояснити переваги послуги «Мій Водафон». Після цього на її телефон прийшло СМС-повідомлення, яке вона проігнорувала, оскільки вважала, що це реклама послуг оператора зв`язку. Вранці, 25.01.2019 року, вона почитала СМС-повідомлення від оператора, який запитував, чи підтверджує вона перевипуск сім-картки; зв`язок був відсутній. Позивач зателефонувала до оператора мобільного зв`язку, де їй повідомили, що її сім-картка була перевипущена та порадили звернутись до банку, оскільки номер позивача також є фінансовим номером.

ОСОБА_1 зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» та прохала заблокувала банківські картки. Картки були заблоковані.

У відділенні банку позивач повідомила співробітників про крадіжку грошових коштів, неправомірні операції.

Також ОСОБА_1 подала заяву до поліції, що підтверджуються Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.01.2019 року № 0000038 (а.с. 13, том 1).

Згідно виписок по рахунках установлено, що в період з 24.01.2019 року з 23.52 год. до 25.01.2019 року до 08.08 год. були здійснені наступні транзакції по картам позивача:

1. По кредитній картці № НОМЕР_1 «Універсальна» (угода № SAMDN1191 від 18.10.2010 року):

- 25.01.2019 року збільшено кредитний ліміт до 23 000 грн. та проведено 4 платежі:

a)813 грн. - переказ зі своєї картки за допомогою системи Portmone.com на картковий рахунок банку ПАТ «ТАСКОМБАНК» № НОМЕР_6 (комісія 32,27 грн.)

b)8 602 грн. - переказ на свою картку № НОМЕР_2 через IVR-меню (комісія 344,08 грн.)

c)8 502 грн. - переказ на свою картку № НОМЕР_2 через IVR-меню (комісія 340,08 грн.)

d)1 002 грн. - переказ на свою картку № НОМЕР_2 через IVR-меню (комісія 40,08 грн.)

2. По зарплатній картці (карта для виплат) № НОМЕР_2 (угода № SAMDNWFC3 від 21.08.2014 року):

- 24.01.2019 року здійснено зарахування суми вкладу з Скарбнички 700 грн.;

- 25.01.2019 року проведено 1 платіж в сумі 700 грн. - переказ на карту Приватбанку через додатком «Приват24», Одержувач: ОСОБА_2 ;

- 25.01.2019 року здійснено поповнення зі своєї картки № НОМЕР_1 «Універсальна» через IVR-меню в розмірі 8 600 грн. (комісія 43 грн.) та проведено 3 платежі:

a)100 грн. - здійснено зарахування суми вкладу Скарбничка;

b)2 800,28 грн. - переказ зі своєї картки на погашення позики за договором 544545, укладеного на ім`я ОСОБА_1 у ТОВ «КРЕДИТ ПЛЮС» (комісія 14,00 грн.

c)3 054 грн. - переказ зі своєї картки на погашення позики за договором 574492, укладеного на ім`я ОСОБА_1 у ТОВ «КРЕДИТ ПЛЮС» (комісія 15,27 грн.);

- 25.01.2019 року здійснено поповнення зі своєї картки № НОМЕР_1 через IVR-меню в розмірі 8 500 грн. (комісія 42,50 грн.) та здійснено 3 платежі:

d)100 грн. - послуга Скарбничка

e)2 934 грн. - переказ зі своєї картки за допомогою системи Portmone.com на картковий рахунок банку ПАТ «ТАСКОМБАНК» № НОМЕР_6 (комісія 14,67 грн.)

f)4 045 грн. - переказ зі своєї картки за допомогою системи Portmone.com на картковий рахунок банку ПАТ «ТАСКОМБАНК» № НОМЕР_6 (комісія 20,23 грн.);

- 25.01.2019 року здійснено поповнення зі своєї картки № НОМЕР_1 через IVR-меню в розмірі 1 000 грн. (комісія 05,00 грн.) та проведено 2 платежі:

g)4 752 грн. - переказ зі своєї картки за допомогою системи Portmone.com на картковий рахунок банку ПАТ «ТАСКОМБАНК» № НОМЕР_6 (комісія 23,76 грн.)

h)800 грн. - здійснено зарахування суми вкладу з Скарбничка.

Здійснення переказів грошових коштів між рахунками ОСОБА_1 відбувалося шляхом введення відповідних команд у IVR-меню, що є каналом обслуговування АТ КБ «ПриватБанк» та системи Portmone.com (https://www.portmone.com.ua/), Portmone.com - це українська міжбанківська електронна платіжна система, що спеціалізується на послугах доставки та оплати рахунків за різні товари і послуги в режимі он-лайн через Інтернет за допомогою міжнародних платіжних карток Visa і MasterCard, в тому числі послуги щодо переведення грошових коштів з карти на карту будь-якого банку України.

Використовуючи мобільний телефон з фінансовим номером (номер, який пов`язаний з банківськими рахунками) 25.01.2019 року ОСОБА_1 було підключено послугу «Миттєва розстрочка», на підставі чого на картковий рахунок позивача № НОМЕР_2 (зарплатна карта) було зараховано кредитні кошти у розмірі 15 000 грн. Вказана послуга надавалась в рамках договору про надання банківських послуг від 16.11.2010 року (а.с. 116 том. 1), укладення додаткового договору не вимагалось.

Таким чином, 25.01.2019 року ОСОБА_1 отримала споживчий кредит, який був їй наданий в межах встановленого ліміту шляхом зарахування коштів на картку № НОМЕР_2 , і погашення якого проводиться шляхом встановлення регулярного платежу з картки № НОМЕР_1 на погашення кредиту зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 2,9 % від суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що втраті номеру фінансового телефону сприяла бездіяльність відповідачки, яка належним чином не відреагувала на повідомлення оператора ПрАТ «Водафон» на подачу заяви про зміну сім-картки. Банк не несе відповідальності за випуск/перевипуск сім-карт клієнтів, та не несе відповідальності за діяльність підприємств сфери зв`язку та телекомунікацій.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суд в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

(правові позиції Верховного Суду щодо застосування даних норм матеріального права, висловлені у справах: № 754/17518/15 ц, постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року № 355/385/17, постанова Верховного Суду у справах № 404/502/18, № 732/670/19 постанова від 9 вересня 2020 року, постанова від 07 квітня 2021 року справа № 623/2936/19 (касаційне провадження № 61-1416св20).

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Статтями 16, 203, 215 ЦК України передбачено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п.1.1.1.129 Умов і Правил надання банківських послуг Сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга Банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна GOLD» на умовах терміновості, платності та зворотності. Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав клієнт, але не більше 24 платежів. Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем. Повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів. Кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка», повертається шляхом встановленням клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться Банком на підставі договірного списання.

Відповідно до пункту 1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно пункту 1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Пунктом 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що банк зобов`язаний в разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.

Згідно пунктів 2.1.1.10.10 та 2.1.1.10.11. Умов та правил клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Відповідно до пункту 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію.

Вказані положення Умов та правил надання банківських послуг є єдиними і загальними для всіх клієнтів, що обслуговуються у Банку, розміщені на офіційному сайті банку.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Правові висновки, щодо застосування даних норм матеріального права висловлені у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (касаційне провадження № 61-16504св18), від 5.04.2021 року справа № 336/3989/19 (касаційне провадження № 61-1837св19), вказані правові позиції підтримав.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України з приводу їх законності та обґрунтованості, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та вірно встановив обставини у справі.

Щодо доводів сторін про бездіяльність позивача

В позовній заяві позивач зазначила про те, що 24 січня 2019 року о 20 годині 52 хв. на її мобільний номер телефону зателефонував невідомий чоловік та запропонував послуги особистого кабінету «Мій водафон», що вона проігнорувала. Після цього відразу на її номер телефону НОМЕР_7 надійшло повідомлення від ПрАТ «Водафон» про надання коду доступу в особистий кабінет, та про вхід у мобільний додаток, яке вона проігнорувала, вважаючи що це надійшла їй якась пропозиція (а.с 22).

Як вбачається з наданої ПрАТ «ВФ Україна» інформації в період часу 20 год. 52 хв. позивачка отримала від них 4 смс-повідомлення (в матеріалах справи є зміст лише двох а.с. 22 том 1). З тексту повідомлень вбачається, що ОСОБА_1 отримала на свій номер мобільного телефону код доступу «4400» в особистий кабінет My Vodafone (мобільний додаток) (із зазначенням не повідомляйте нікому), після - наступне смс-повідомлення про здійснення входу у мобільний додаток My Vodafone.

В подальшому, о 23 год. 13 хв. від ПрАТ «Водафон» ОСОБА_1 на її номер мобільного телефону надійшло повідомлення-попередження про надходження заявки на заміну сім-картки із зазначенням телефону підтримки служби «якщо вона не подавала таку заявку».

Зазначені обставини підтверджуються іншими доказами у справі, зокрема змістом СМС від ПрАТ «ВФ Україна», отриманого позивачкою о 20 год. 52 хв. (а.с. 22,49-53, 69-91, 97-104).

За повідомленням фахівців з організації майнової та особистої безпеки департаменту безпеки ПрАТ «ВФ Україна» заміна сім-картки 24.01.2019 року о 23:14:02 год. була проведена коректно, з використанням PUK Коду - 89208107 (а.с. 227).

Надавши належну оцінку даному факту, який має істотне значення для справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність в діях позивачки бездіяльності, яка призвела до можливості доступу до її фінансового номеру телефону інших осіб, які в подальшому вчинили ряд платіжних операцій від імені позивачки.

Саме на позивача, покладається обов`язок слідкувати за використанням власного номеру мобільного телефону, який визначений нею як фінансовий, яка належним чином не відреагувала своєчасно на смс-повідомлення оператора мобільного зв`язку «Водафон», про вхід в додаток «Мій водафон» та не скасувала негайно заявку на перевипуск сім-картки.

Щодо здійснених грошових переказів

Банк не несе відповідальності за випуск/перевипуск сім-карт клієнтів, та не несе відповідальності за діяльність підприємств сфери зв`язку та телекомунікацій.

Здійснення переказів грошових коштів за допомогою IVR-меню можливе лише за наявності в особи інформації про 4 останні цифри номерів карток, між якими здійснюється операція; здійснення операцій в платіжній системі Portmone.com можливе лише за наявності інформації про захисний код CVV2, розміщений на задній стороні карти користувача (такий код знаходиться праворуч під магнітною стрічкою і має в складі 3 цифри).

В електронному сервісі АТ КБ «ПриватБанк» «Приват24» передбачена послуга повідомлення користувачу картки її СVV2 коду, але такий сервіс можливий тільки за умови коректного вводу пароля, відомого тільки клієнту.

Збереження карток, у том числі інформації щодо номерів карток, захисного коду CVV2, паролів і кодів до електронної системи «Приват24» входить до зони відповідальності клієнта.

Місцевий суд вірно встановив, що всі платіжні операції проведені з банківських карток позивачки у справі були здійснено без помилок з наданням вірних ідентифікаторів, що виключає відповідальність відповідача у справі.

За таких обставин, висновки місцевого суду про відсутність вини відповідача у справі відмову в задоволенні позовних вимог є законними та обґрунтованими, такими, що відповідають зазначеним вище нормам матеріального права.

Щодо доводів про незастосування судом правових позицій Верховного Суду

Зазначені вище правові висновки Верховного суду зроблені за інших фактичних обставин справи, зокрема, в тих справах судами не було встановлено бездіяльність позивачки, якій достовірно було відомо про вхід в її особистий кабінет «Мій Водафон» сторонніх осіб, що призвело до перевипуску «Сім картки» та доступу сторонніх осіб до фінансового номеру позивача у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не вчиняла дій, які б свідчили, що вона своїми діями або бездіяльністю сприяла незаконним операціям з її рахунками, наявність підстав для визнання правочину недійсним та незастосування при розгляді правових позицій Верховного Суду, - висновків місцевого суду не спростували із зазначених вище підстав.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відновлення залишку коштів на рахунках та визнання кредитної угоди недійсною - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 серпня 2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді

Ю.В. Дряниця

Т.О. Кривчун