ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1117/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/15142/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року в складі судді Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, Лісовогриновецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким скасувати запис про право власності номер 12692750 про проведену державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0.10 га, кадастровий номер :03:005:1755, для індивідуального садівництва, яка розташована в селі Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області Овчинниковою Н.В., та рішення, на підставі якого вказаний запис було внесено - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) з індексним номером 27397141 від 23 грудня 2015 року.

На обґрунтування позову вказувала, що розпорядженням Хмельницької РДА № 1726 від 26 листопада 2012 року їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 та, яка розташована в межах населеного пункту села Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, з метою передання вказаної земельної ділянки у її, ОСОБА_1 , власність.

На виконання цього розпорядження замовила виготовлення проекту землеустрою у ПП «Діоріт Плюс 1», яке виготовило та на її замовлення подало проект землеустрою до територіального органу Держземагентсва з метою проведення державної реєстрації відповідної земельної ділянки.

22 липня 2013 року Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі здійснено державну реєстрацію названої вище земельної ділянки й присвоєно кадастровий номер :03:005:1755.

Позивач вказувала, що після отримання витягу з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельною ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :03:005:1755, вона подала вказаний витяг та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Лісовогринівецької сільської ради на його затвердження й передання зазначеної земельної ділянки у її власність.

24 січня 2020 року адвокат Савченко О.В. в інтересах позивачки подала адвокатський запит до Лісогриновецької сільської ради щодо надання інформації про результати затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки. 30 січня 2020 року було надано відповідь, що запитувана інформація у Лісогринівецькій сільській раді відсутня.

Також, 20 травня 2020 року ПП «Діоріт Плюс 1» надало відповідь на адвокатський запит № 32 від 06.04.2020 року, за яким стало відомо, що Лісовогринівецька сільська рада відмовила ОСОБА_1 в затвердженні поданого нею проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :03:005:1755.

Окрім того, їй стало відомо, що 28 липня 2015 року рішенням 38 сесії Лісовогринівецької сільської ради №44 було надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,10 га, кадастровий номер :03:005:1755, й відповідно прийнято рішення про передачу її у власність ОСОБА_2

22 травня 2020 року з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про те, що право власності на земельну ділянку площею 0,10га, кадастровий номер :03:005:1755, для індивідуального садівництва, яка розташована в с.Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, зареєстровано за ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач вказувала, що протиправно була позбавлена права на приватизацію земельної ділянки, тому просила задоволити її позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд належним чином не дослідив обставини справи, не взяв до уваги судову практику з вирішенні подібних справ, зокрема, постанову Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі № 381/4645/17. Вказує, що її право отримання у власність спірної земельної ділянки було неправомірно порушено, тому з метою захисту порушених прав просить задоволити апеляційну скаргу та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 23 жовтня 2012 року № 2064/2012 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради площею 0,12 га.

22 липня 2013 року Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі, на підставі розробленого Приватним підприємством «Діоріт Плюс 1» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер :03:005:1755.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_1 в подальшому зверталась до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, кадастровий номер :03:005:1755, та передачу даної земельної ділянки їй у власність.

Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 28 липня 2015 року № 44 відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1000 га, із земель комунальної власності (земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, розташованої в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.

Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 30 жовтня 2015 року № 130 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :03:005:1755, площею 0,1000 га, із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва.

23 грудня 2015 року Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме - земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :03:005:1755, яка розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.

Лише 24 січня 2020 року представник позивача адвокат Савченко О.В. звернулась до Лісогринівецької сільської ради з адвокатським запитом про надання інформації про результати розгляду заяви ОСОБА_1 щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :03:005:1755, яка розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, поданою ОСОБА_1 , як про це вона стверджує, до Лісогринівецької сільської ради в липня-серпні 2013 року.

На даний запит Лісогринівецька сільська рада надала відповідь про відсутність даної інформації і таку інформацію можна отримати в архіві Хмельницької районної державної адміністрації.

За повідомленням начальника архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації рішення Лісогринівецької сільської ради інформація за період за червень-вересень 2013 року з приводу передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки відсутня.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона виконала усі необхідні вимоги, при зверненні до органу місцевого самоврядування із заявою про отримання у власність вільної земельної ділянки. 23 жовтня 2012 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради. Після розроблення проекту землеустрою, Управлінням Держземагенства у Хмельницькому районі було сформовано зазначену земельну ділянку та присвоєну їй кадастровий номер :03:005:1755, вона звернулась з заявою про затвердження розробленого ним проекту землеустрою та про передачу їй у власність указаної земельної ділянки, однак їй відмовлено в задоволенні даної заяви, однак орган місцевого самоврядування не мав жодних правових підстав для відмови, а в подальшому передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , оскільки вона має переважне право на її отримання.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Відповідно з частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй

присвоюється кадастровий номер.

Частиною 10 цієї ж статті Закону в редакції на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі якщо протягом одного року з дня здійснення державної

реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Частинами першою, третьою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна,Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому, вирішення даного спору колегія суддів враховує висновок Великої палати Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.

Так Велика Палата Верховного Суду в даній справі зазначила, що звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням проекту землеустрою є пропозицією цієї особи щодо визначення конкретного предмета права власності - земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою.

Затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором земельної ділянки.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В своїй позовній заяві позивач посилається, що вона в 2013 році звернулась до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, кадастровий номер :03:005:1755, та передачу даної земельної ділянки їй у власність, подавши відповідний проект землеустрою.

Однак в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані та письмові докази в підтвердження таких пояснень позивача, а саме оригінал чи копія такої заяви, зареєстрована Лісовогринівецькою сільською радою, відповідні рішення ради, відповіді компетентних органів, інші письмові докази.

Крім того, біля семи років позивача взагалі не цікавилась спірною земельною ділянкою та не здійснювала захист своїх, як вона вважає, порушених прав.

Лише 24 січня 2020 року на запит представник позивача адвокат Савченко О.В. Лісогринівецька сільська рада надала відповідь про відсутність інформації про результати розгляду заяви ОСОБА_1 щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :03:005:1755 з посиланням на можливість отримання такої інформації в архіві Хмельницької районної державної адміністрації.

Однак за повідомленням начальника архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації рішення Лісогринівецької сільської ради інформація з приводу передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки теж відсутня.

Посилання позивача на відповідь директора ПП «Діорит Плюс 1» та саму відповідь, в якій директор підприємства вказує, що позивач зверталась до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, кадастровий номер :03:005:1755, та передачу даної земельної ділянки їй у власність, а орган місцевого самоврядування відмовив в цьому суд відхиляє.

З цієї відповіді не вбачається на підставі яких документів така відповідь надана, чим обґрунтовується та підтверджується, з яких джерел директору підприємства відома така інформація. Крім того, подавати відповідну заяву має право та повинна лише фізична особа, в даному випадку позивач, а не підприємство. При цьому відповідь надана лише 20 травня 2020 року, тобто майже через сім років з моменту виникнення правовідносин між позивачем та органом місцевого самоврядування, дана відповідь не підтверджується жодними матеріалами справи та будь-якими письмовими доказами, а тому не може бути визнана достатніми, належним та допустимим доказом тверджень позивача.

Таким чином колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт її звернення в 2013 році до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, кадастровий номер :03:005:1755, та передачу цієї земельної ділянки їй у власність, обов`язок позивача з подання якої в межах річного строку з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки випливає зі змісту ч. 10 ст. 24 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

А тому в даному випадку колегія суддів з врахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду не вважає добросовісною поведінку позивача, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак вчасно не подала його на затвердження. Біля семи років після цього взагалі не цікавилась спірною земельною ділянкою, протягом такого тривалого часу, в тому числі й до передачі спірної земельної ділянки іншій особі в 2015 році, не здійснювала жодних заходів щодо отримання у власність цієї земельної ділянки.

З врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові за недоведеністю позовних вимог щодо наявності переважного права у позивача на отримання спірної земельної ділянки у власність з вищевказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зазначені як підстави позову щодо переважного права позивачки на отримання спірної земельної ділянки з вищевказаних підстав слід відхилити, так як ОСОБА_1 не довела своїх позовних вимог, а поведінка апелянта після розроблення проекту землеустрою не може вважатись добросовісною з мотивів, викладених в постанові, доводи апеляції жодним чином не спростовують висновків суду, доказів в підтвердження своїх вимог апелянтом не надано.

Посилання на відповідь директора ПП «Діорит Плюс 1» 20 травня 2020 року в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оцінка зазначеної відповіді надана в мотивувальній частині постанови.

Що стосується тверджень апелянта про необхідність застосування при вирішення спору правових позицій Верховного Суду викладених в постанові по справі № 381/4645/17, то слід зазначити, що обставини цієї справи є відмінними від обставин справи № 381/4645/17.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2021 року.

Судді А.М.Костенко

Л.М. Грох Т.В. Спірідонова