Справа № 150/397/20
Провадження № 22-ц/801/1624/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 рокуСправа № 150/397/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Кайрос» про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Кайрос» на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 17 травня 2021 року у с. Мазурівка суддею цього суду Кушнір Б. Б., зі складанням його повного тексту 26 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Кайрос» (далі - ТзОВ «СТ КАЙРОС») про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 09 квітня 2018 року між сторонами укладено договір підряду на вирощування соняшника, відповідно до умов якого позивач виконав роботи по вирощуванню насіння соняшника кондитерського загальною вагою 3 867,35 тон, однак відповідач, в порушення його умов, оплату за виконані роботи у встановлений договором строк - до 31 грудня 2018 року, не провів. Станом на серпень 2020 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 95341,31 грн, яка складається з 77 691,48 грн основного боргу, 13803,46 грн пені за період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року та 3846,37 грн відсотків, нарахованих згідно ст. 536 ЦК України за період з 01 січня 2019 року по 25 серпня 2020 року.

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ТзОВ «СТ КАЙРОС» на свою користь вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ТзОВ «СТ КАЙРОС» на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 81537грн. 85коп., в решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2021 року вказане заочне рішення від 27 жовтня 2020 року у цій справі скасовано.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТзОВ «СТ КАЙРОС» на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 81537грн. 85коп., в решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині вимог, які задоволено, ТзОВ «СТ Кайрос», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2021 року, враховуючи вимоги ст. 369 ЦПК України, призначено справу до розгляду в залі судових засідань Вінницького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

05 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника скаржника про призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, розглянувши яке колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки наявні у справі докази є достатніми для перегляду рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2018 року між ОСОБА_1 (підрядник по договору) та ТзОВ «СТ КАЙРОС» (замовник по договору) укладено договір підряду на вирощування соняшника, відповідно до умов якого позивач зобов`язався на власний ризик та за власний рахунок виконати роботи по вирощуванню на 2018 рік (та в кожному наступному році) на власних (орендованих) посівних площах та з використанням власних матеріально-технічних і людських ресурсів, з посівного матеріалу відповідача або за окремою письмовою домовленістю з матеріалу позивача та виключно за технологією, що надана відповідачем, результатом яких є вирощене насіння соняшника кондитерського (продукція за договором), а замовник (відповідач) зобов`язався прийняти і оплатити виконані підрядником роботи (продукцію) - розділ 1 договору (а. с. 8-12, том 1).

Також умовами договору передбачено обсяг та види робіт, що виконуються підрядником для вирощування насіння соняшника - комплекс агротехнічних робіт, включаючи поверхневу обробку ґрунту, передпосівну культивацію, посів із мінеральними добривами, підгодовування в період вегетації, боротьба із шкідниками, проведення видових та сортових прополювань, жнива, інші заходи, необхідні для одержання високого врожаю, із передачею результатів роботи у вигляді вирощеного врожаю соняшника (продукції) замовнику (п.2.1. договору), якісні характеристики продукції (п.3.2. договору) та право замовника відмовитись від продукції за цим договором у випадку невідповідності її якісних показників вимогам договору чи законодавства України (п.3.5. договору), умови виконання робіт (розділ 4 договору).

Вартість продукції, вирощеної за умовами цього договору встановлюється у відповідності з якісними показниками, фіксується сторонами у гривні і є незмінною до 31 грудня 2018 року (п.5.1. договору).

Згідно п. 5.2. договору продукція, яка відповідає якісним вимогам п.3.2. договору, за вирахуванням ваги будь-яких сорних домішків та неякісної продукції, викупається замовником за середньо ринковою (середньостатистичною) ціною на аналогічну продукцію в період узгодження її сторонами з 20 вересня 2018 року по 01 жовтня 2018 року.

Продукція, що не відповідає вимогам п.3.2. цього договору, повністю або частково викупається виключно за бажанням замовника за додатково узгодженою ціною і умовами (п.5.3. договору).

Відповідно до п. 5.6. договору оплата за продукцію, вирощену за умовами цього договору проводиться замовником в національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника до 31 грудня 2018 року.

Відповідно до п.5.8. договору, у випадку, якщо продукція не відповідає вимогам замовника, чинного законодавства і пункту 3.2. цього договору, сторони не дійдуть згоди щодо вартості продукції в термін, згідно п.5.2. договору, або підрядник відмовляється від послуг замовника по доведенню продукції до належної якості (кондиційності), підрядник зобов`язаний до 05 жовтня 2018 року самостійно і за свій рахунок вивезти продукцію зі складу замовника та сплатити останньому вартість доставки продукції з поля до складу, зберігання, розвантаження-навантаження, послуг лабораторії та інших послуг, які були фактично надані.

Пунктом п.7.1. договору визначено, що підрядник зобов`язується виконувати роботи за цим договором виключно в присутності уповноваженого представника замовника. Виконання робіт за цим договором без присутності уповноваженого представника замовника категорично забороняється.

Згідно п.8.1. договору приймання-передача продукції здійснюється сторонами за актом приймання-передачі окремої партії продукції, виключно на полі під час збирання врожаю (жниви), за обов`язкової участі замовника (його представника). У кожній партії соняшнику визначають стан насіння, запах, колір, вологість, олійну і сорну домішки, зараженість, кислотне число олії, масову частку протеїну і масу 1000 насінин, вміст токсичних елементів і пестицидів та інші показники, визначені п.3.2. договору та вимог чинного законодавства (п.8.3. договору).

Окрім того, до договору долучено копії додатку №1, в якому визначено кадастрові номера земельних ділянок та місця їх знаходження, які підлягають засіванню насінням соняшника (а.с.12, том 1), та додатку №2 «Рекомендації до вирощування соняшнику кондитерських сортів схемою 280х70х30» (а.с.13, том 1).

На виконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 на підставі актів прийому-передачі насіння соняшника передав ТзОВ «СТ КАЙРОС» насіння соняшника загальною «чистою» вагою 3 867,35 тон, зокрема, по акту приймання-передачі від 28 вересня 2018 року «чистою» вагою 971,9 кг на суму 773,3 ум. од., по акту приймання-передачі від 01 жовтня 2018 року «чистою» вагою 2175,5 кг на суму 1780,95 ум. од., по акту приймання-передачі від 02 жовтня 2018 року «чистою» вагою 719,946 кг на суму 584,8 ум.од., на загальну суму 3139,05 ум.од. (а. с. 14-16, том 1).

Вказані акти містять заповнені графи «клієнт Гнатюк 2 га», «замовник ТОВ «Кайрос», «послуги комбайна 2 га х 1500 = 3000 грн., перевезення 200 грн.», перевізник «Дюльгер Семен, Володовський Вадим», «марка, державний номер IVECO НОМЕР_1 , НОМЕР_2 », а також у кожному акті визначено вагу тари, масу брутто, фактичну вагу з вирахуванням відсотків по вологості на натурі, вологість, засміченість, фракцію (3,8%, 3,2-3,8%), натуру.

Водночас, зазначені у вказаних актах якісні показники не відповідають п.3.2. договору, а саме, по всіх актах є невідповідність показника засміченості (сорності), а по акту приймання-передачі насіння соняшника від 02 жовтня 2018 року не відповідає показник вологості (-1,1%) та натури (-8,78%) , по акту від 28 вересня 2018 року не відповідає показник натури (-13,33%). Однак, вказана невідповідність по показниках якості обрахована при визначення фактичної ваги прийнятого насіння соняшника, а також при визначенні «чистої» ваги соняшника, а відтак, вплинула на визначення вартості 1 тони насіння соняшника, що відображено у актах.

У листі ТзОВ «СТ КАЙРОС» за № 19/11 від 30 грудня 2018 року, адресованому ОСОБА_1 , зазначено про невідповідність продукції якісним характеристикам насіння, які вказані в договорі, та запропоновано встановити вартість цієї продукції в розмірі 8000 грн за 1 тонну. Цей лист надіслано ОСОБА_1 08 лютого 2019 року, шо підтверджується штемпелем на поштовому конверті (а. с. 17, том 1), тобто поза межами строків, визначених в договорі, відповідно до яких сторони могли узгодити ціну продукції, а саме після 01 жовтня 2018 року, та також поза межами строків оплати за продукцію, а саме після 31 грудня 2018 року.

З позовних вимог встановлено, що ОСОБА_1 проведено обрахунок заборгованості в ум.од., де умовні одиниці визначені як долари США, оскільки на підставі саме такої валюти були проведені попередні розрахунки між сторонами по вказаному договору, відтак, він заявив до стягнення 77691,48грн. заборгованості станом на 01 січня 2019 року.

З пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 вирощував для ТзОВ «СТ КАЙРОС» насіння соняшника кондитерського, збирання якого відбувалось комбайном ТзОВ «СТ КАЙРОС», а представник товариства Лук`янов Євген приймав продукцію та підписував відповідні документи. Завантаження вирощеного насіння соняшника здійснювалось в машину ТзОВ «Кайрос», в яку вже було загружено насіння інших підрядників. В подальшому підприємство відмовлялось оплачувати вартість вирощеного та переданого насіння соняшника. Свідки зазначали, що вказана сторонами ціна в акті як «у.е.» обраховувалась по відношенню до вартості долара на день підписання актів.

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, зокрема доведеності факту прийняття відповідачем продукції від позивача та погодження її вартості з урахуванням якісних та кількісних показників, ненадання відповідачем належних та допустимих доказів проведення повторного дослідження якісних характеристик насіння соняшника кондитерського, отриманого від ОСОБА_1 , та його невідповідність вимогам умов договору, порушення ТзОВ «СТ КАЙРОС» умов договору щодо строків звернення до позивача з приводу узгодження вартості, отриманої продукції чи приведення її до належної якості (кондиційності), апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача заборгованості в розмірі 77691,48 грн у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань.

Крім того, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з доведеністю прострочення виконання ТзОВ «СТ КАЙРОС» зобов`язань з оплати виконаних ОСОБА_1 робіт.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача безумовного зобов`язання викупити будь-який соняшник, який виростив позивач, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки у випадку невідповідності насіння соняшника будь-якому з показників, визначених п. 3.2. договору чи вимогам чинного законодавства, відповідач згідно з п.п. 3.5, 5.3. договору мав право відмовитись від прийняття такої продукції, однак продукція була прийнята, завантажена на власний транспорт ТзОВ «СТ КАЙРОС», доставлена на його склад, що зокрема товариством не заперечується.

Доводи апеляційної скарги про те, що акти приймання-передачі насіння соняшника від 28 вересня 2018 року, від 01 жовтня 2018 року та від 02 жовтня 2018 року містять недоліки, які перешкоджають можливості ідентифікувати ТзОВ «СТ КАЙРОС» як особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій, апеляційний суд відхиляє, оскільки визнання відповідачем факту отримання від позивача насіння соняшника по кількості та якості, які визначені в актах, однак, одночасне невизнання факту підписання актів повноважною особою та заперечення щодо обрахованої по формулі в актах ціни отриманого соняшника суперечить засадам розумності та справедливості.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що сторонами не було погоджено ціну, вирощеної позивачем продукції, яка була зазначена у вказаних спірних актах, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні, оскільки відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів щодо невідповідності продукції такій вартості та щодо відсутності у ОСОБА_5 повноважень на прийняття продукції, як і доказів здійснення приймання вирощеної підрядниками продукції лише керівником товариства.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для визначення вартості продукції в гривневому еквіваленті від суми у дол. США, оскільки відповідачем не спростовано, що сторони погодили проведення розрахунків саме у дол. США - найпоширенішій валюті у світі.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача 3% річних, апеляційним судом не приймаються, оскільки зводяться до іншого тлумачення вимог цивільного законодавства, проте на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Кайрос» залишити без задоволення, а рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М. М. Якименко