Справа № 433/421/20
Провадження № 22-ц/810/301/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія"

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28 січня 2021 року ухваленого судом у складі судді Суського О. І. в приміщенні того ж суду

у справі про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та скасування державної реєстрації договору оренди землі,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальтністю "Агропромислова компанія"

встановив:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, який згодом уточнив та остаточно просив суд стягнути з відповідача ТОВ "Агропромислова компанія" на його користь заборгованість з орендної плати за 2017,2018,2019 рік в розмірі 13 711,70 гривень; розірвати договір оренди землі від 05 листопада 2008 року укладений між ним та відповідачем, зареєстрований у Відділі Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області та скасувати запис про реєстрацію речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений на підставі вказаного договору.

Позов обґрунтований систематичною несплатою відповідачем орендної плати позивачу за договором оренди землі укладеного між сторонами 05 листопада 2008 року, що є підставою для його розірвання та стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач ТОВ "Агропромислова компанія" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки останнім не надано доказів на підтвердження несплати ТОВ "Агропромислова компанія" орендної плати за договором від 05 листопада 2008 року; позивач 18 листопада 2008 року отримав від відповідача 30 000 гривень, що підтверджується розпискою за належну йому земельну ділянку, в якій також зазначив, що отримав орендну плату за весь період укладення договору від 05 листопада 2008 року, а також йому було нараховано 6 359,04 гривень, з яких відповідачем сплачено податок, проте останній у 2019 році відмовився від їх одержання; позивачем не надано належних доказів стосовно обставин, що він самостійно обробляє земельну ділянку, яка передана відповідачу в оренду, тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач правом відзиву не скористався.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача за доводами апеляційної скарги адвоката Наумова Д.С., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам відповідає.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджуються такі факти та обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 на підставі Державного акту від 17 вересня 2004 року Серії ЛГ№2146625 є власником земельної ділянки площею 7,5277 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області за кадастровим номером :06:003:0059.

05 листопада 2008 року сторони уклали договір оренди землі, за яким, товариству відповідача була передана в оренду належна позивачу вказана вище земельна ділянка рілля, площею 7,53 га, кадастровий номер :06:003:0059, строком на 49 років, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 вересня 2009 року за №25.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 180245780 від 09 вересня 2019 року вказаний договір зареєстрований 06 вересня 2019 року.

Відповідно до п. 8 Договору оренди договір укладено строком на 49 років.

Відповідно до п. 9 Договору оренди орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій або натуральній формі з урахуванням коефіцієнта індексації в розмірі 2 % від нормативно грошової оцінки, яка становить 228528 грн. 44 коп. (а.с. 6)

Відповідно до п. 11 Договору оренди орендар сплачує орендну плату протягом дії Договору не пізніше як у термін до 31 грудня кожного року.

Згідно довідок від 20 листопада 2019 року № 30617 та № 30618 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивач в рахунок оренди земельної ділянки згідно спірного договору оренди грошових коштів за 2017, 2018 та 2019 роки, не отримував.

Тарасівською сільською радою Троїцького району Луганської області 01 жовтня 2019 року надано довідку за № 321, про те, що позивач «має земельний пай 7,53 га та обробляє його сам».

Також позивачем надано суду копію податкового повідомлення-рішення від 01 липня 2019 року та квитанції про сплату земельного податку з фізичних осіб.

На час укладання вказаного договору оренди землі, спірні правовідносини з приводу оренди земельних ділянок регулювались Законом України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року зі змінами та доповненнями на день укладання договору оренди, Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України, а також постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220, якою затверджено типову форму договору оренди земельної ділянки.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), зокрема шляхом застосування інших,передбачених законом,способів. Частиною 4 ст. 124 цього Кодексу передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України - майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об`єктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.

Укладений договір оренди землі від 05 литопада 2008 року був прийнятий сторонами до виконання і діяв на час вирішення судом першої інстанції даної справи.

За положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на дату укладання договору), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Відповідач за умовами укладеного договору зобов`язався виплачувати орендодавцю як грошову так і натуральну форму орендної плати, оскільки саме такі умови в частині способу її виплати були визначені сторонами при укладенні договору та протягом строку дії договору за взаємною згодою сторін не змінювались.

За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач ОСОБА_1 не отримував від відповідача оренду плату в жодній з обумовлених спірним договором оренди формі за 2017, 2018 та 2019 роки.

Відповідно до положень п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 розд. ІV Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 ПКУ.

Відповідно до п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПКУ (п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку. Якщо оподатковуваний дохід надається у не грошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання). Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (п.п.168.1.3.-168.1.5 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Отже, у будь-якому випадку відповідач, будучи податковим агентом, зобов`язаний з дотриманням норм Податкового кодексу України, сплатити податки з нарахованого або нарахованого та виплаченого на користь позивача розміру орендної плати.

Проте, згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивача за період з 01 кварталу 2008 року по 4 квартал 2015 року та з 01 кварталу 2016 року по 2 квартал 2019 року, відомості про розмір нарахованих або сплачених податків з його доходів, в тому числі за передачу земельної ділянки відповідачу в оренду - відсутні.

Вказаних обставин відповідачем не спростовано.

Отже, судом встановлено, що відповідач в порушення укладеного Договору оренди землі систематично не виконував свої обов`язки щодо нарахування та виплати орендної плати за 2017-2019 роки у визначених Договором оренди розмірах та строки.

За частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами і застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Виплата орендарем орендної плати за договором є основним обов`язком відповідача, невиконання якого суд вважає є істотним порушенням умов договору, оскільки орендна плата для орендодавця є його стабільним джерелом доходу і при передачі землі в оренду орендодавець розраховує на її виплату.

Положеннями ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України та ч. 1 ст. 782 ЦК України, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України - договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

Наведені обставини є в силу положень Закону України «Про оренду землі» підставами для розірвання Договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами і даний Договір підлягає розірванню.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 червня 2019 року по справі № 383/708/16-ц.

Частиною 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки відповідно до положень ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права оренди на підставі укладеного договору залежить від державної реєстрації такого права, та з урахуванням існування підстав для розірвання спірного договору, вимоги про скасування державної реєстрації права оренди за спірним Договором оренди землі, є похідними від вимоги про розірвання Договору оренди, тому з урахуванням наведеного вище також підлягають задоволенню.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову з зазначених вище підстав, оскільки позивачем доведено суду обставини на які він посилається в якості підстав його звернення до суду з даним позовом.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доказів які б спростували висновки суду скаржником не надано.

Посилання скаржника в якості доводів апеляційної скарги стосовно сплати позивачу орендної плати за весь період оренди земельної ділянки за укладеним між сторонами договором від 05 листопада 2008 року, про що свідчить додана до апеляційної скарги розписка датована 18 листопада 2008 року, колегія суддів не приймає, оскільки ці обставини стороною відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами під час вирішення судом першої інстанції даної справи, а копію вказаної розписки надано вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення без належного обґрунтування неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк з причин, що не залежали від скаржника.

Інші доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, яким суд надав належну правову оцінку.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова компанія" залишити без задоволення.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 31 травня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова