Справа № 168/314/21
Провадження № 2/168/153/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року Старовижівський районний суд Волинської області у складі

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

за участю: секретаря Островерхої Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в смт. Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дубечненської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Дубечненської сільської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його вітчим ОСОБА_6 , який перебував у шлюбі з його матір`ю з 1996 р., однак став проживати з матір`ю значно раніше з 1984 р. Вони всі разом проживали в АДРЕСА_1 , до 2011 р. ОСОБА_7 прийняв його як сина, мав з матір`ю спільний бюджет, піклувався поки позивач був неповнолітнім, навчав, відвідував батьківські збори.

Вказані факти підтверджуються копією будинкової книги, сімейними фотографіями в різні періоди спільного життя, копією пенсійного посвідчення, довіреністю на автомобіль, документами про отримання допомоги на поховання.

У 2011 р. мати та вітчим переїхали проживати в с.Любохини. Після смерті матері він з вітчимом зберіг родинні стосунки, продовжував їздити до вітчима в село, допомагав йому по господарству, привозив продукти харчування, одяг, за потреби ліки, вони разом ремонтували будинок, для чого позивач купував будівельні матеріали. Після смерті вітчима залишилось майно, а саме 1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 . Власниками іншої 2/3 будинку є позивач. Інші особи на спадкове майно не претендують. Він організував похорон вітчима, поніс витрати на поховання, отримав допомогу на поховання.

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України, до якої належать особи, що спільно проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Будинковою книгою підтверджується факт спільного проживання спадкодавця та позивача за однією адресою в період з 28.06.1995 р. по 26.08.2011 р.

Те, що пасинок та вітчим належать до однієї сім`ї опосередковано вбачається з приписів ст.ст. 260, 263, 268, 270 СК України, відповідно до яких в них існують взаємні права та обов`язки по утриманню.

Він подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, відкрито спадкову справу, однак нотаріус відмовив в оформленні спадкових прав, оскільки для цього необхідно звернутись до суду.

Таким чином, якщо врахувати, що з попереднього місця проживання ОСОБА_7 виписаний 26.08.2011 р., а як мінімум з 04.01.2016 р. в будинку зареєстровані особи не проживають, то 5 років поспіль ніхто зі спадкодавцем разом не проживав. Водночас, ніхто про свої спадкові права не заявив.

Просить встановити факт того, що позивач проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_7 понад 5 років та визнати за ним в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку.

Ухвалою судді від 17.05.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.06.2021 р. підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, подав письмові пояснення про те, що просить взяти до уваги роз`яснення, надані в п.21 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначає, що «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. З цього випливає два важливих висновки: вітчим та пасинок вважаються членами сім`ї; п`ятирічний термін спільного проживання на обов`язково має безпосередньо передувати моменту відкриття спадщини (смерті спадкодавця), він може мати місце навіть до вступу в законну силу Сімейного кодексу України, яким вперше введено поняття четвертої черги спадкоємців за законом. На користь цього висновку свідчить і формулювання ст. 1264 ЦК: у 4 чергу право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш 5 років до часу відкриття спадщини. В даній нормі відсутнє словосполучення «безпосередньо до часу відкриття». Крім того, застосований сполучник «до», на відміну від ч.3 ст.1268 ЦК «Спадкоємець, який проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини…, де застосовано словосполучення «на час», який за змістом трактується як «безпосередньо».

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Лялюга Л.В. усудовому засіданні підтримала позов та додатково пояснила, що позивач проживав однією сім`єю з вітчимом і мали спільний побут, права та обов`язки починаючи з часу навчання позивача в школі і до 2011 р. Після 2011 року, незважаючи на те, що вони проживали окремо, підтримували сімейні стосунки, позивач відвідував вітчима, привозив побутову техніку, ліки, продукти харчування, допомагав по господарству. Підтримує позицію позивача про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю достатньо довести факт спільного проживання протягом не менше п`яти років впродовж будь-якого періоду життя, а не п`яти років безпосередньо перед відкриттям спадщини.

Представник відповідача Дубечненської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Дубечненської сільської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказує, що позов визнає та просить справу розглядати за відсутності представника.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких вказали, що позов визнають, розгляд справи просять проводити за їхньої відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). На праві власності йому належала 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8).

Позивачу ОСОБА_2 належить 2/3 частки вказаного вище житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування 27.11.2020 р, який зареєстровано в реєстрі за № 729 (а.с. 11-12), витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-10).

Позивач є пасинком спадкодавця ОСОБА_6 .

Згідно даними, вказаними в будинковій книзі позивач з вітчимом проживали разом до 2011 р. за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 13-14),

З довідки Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 16.11.2020 р. № 935 видно, що з 29.08.2011 р. покійний ОСОБА_7 проживав в АДРЕСА_2 . На даний час в житловому будинку ніхто не проживає (а.с.17).

На момент смерті ОСОБА_7 позивач проживав та був зареєстрований в м.Луцьку.

Заповіт від імені ОСОБА_7 не складався (а.с. 21).

Нотаріус відмовила листом від 20.01.2021 р. 18/02-14 та постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.07.2021 р. посилаючись на те, що відсутні документи, що підтверджують законність спадкування позивача, а саме відсутність заповіту та (або) документи про родинний зв`язок (ст. 1222 ЦК) (а.с. 18, 80).

Вирішуючи справу суд враховує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ч.2 ст.1258 ЦК України).

Ст. 1264 ЦК визначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в Постанові Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. N7 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.21) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

У п. 6 рішення від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивач в позовній заяві та в наданих суду письмових поясненнях (а також його представник в судовому засіданні) стверджує, що проживав з спадкодавцем до 2011 р. в м.Луцьк, після 2011 р. позивач проживає та зареєстрований в м. Луцьку, а спадкодавець проживав в с.Любохини. Після 2011 р. продовжував підтримувати зі спадкодавцем тісні родинні відносини, однак разом не проживали. Вказані обставини підтвердили також і допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та підтверджуються письмовими матеріали справи, серед яких письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що в період починаючи з часу навчання позивача в школі (орієнтовно 1984 р.) і до 28.08.2011 р. позивач та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки.

Однак, судом не встановлено і не суду не надано доказів спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років саме до часу відкриття спадщини.

Посилання позивача та його представника на те, що факту спільного проживання в період саме до 2011 р. достатньо для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом та на те, що ЦК України не передбачає обов`язкової вимоги про те, що п`ятирічний строк спільного проживання обов`язково має передувати моменту відкриття спадщини.

Так положення ст. 1264 ЦК та п. 21 вказаних вище роз`яснень ВСУ передбачають, що зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися саме до моменту відкриття спадщини. Таким чином, при визначенні періоду спільного проживання, а саме 5 років, для набуття прав спадкоємця четвертої черги такому спадкоємцю слід довести факт спільного проживання з спадкодавцем тривалістю понад п`ять років саме перед відкриттям спадщини, а не в будь-який інший період.

Факту проживання спільної сім`єю п`ять років саме до моменту відкриття спадщини позивачем всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК не доведено. Спільне проживання однією сім`єю в інші періоди, не є підставою для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7 .

Ті обставини, що позивач з 2011 р. і до моменту смерті ОСОБА_10 продовжував підтримував хороші родинні відносини з вітчимом, який часто навідувався до нього, допомагав в господарстві, надав в користування свій автомобіль, періодично привозив продукти та ліки, побутову техніку, здійснив його поховання, а також його власне ставлення до вітчима, теж не є доказом спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю в розумінні вимог ст. 3 СК (оскільки вони проживали окремо, спільні права та обов`язки не мали, не були пов`язані спільним побутом), що давало б позивачу право на спадщину.

Отже, оскільки встановлено, що в позивача не виникло права на спадкування після покійного ОСОБА_7 , відтак немає підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_7 .

З огляду на викладене в позові слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1216, 1223, 1258, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Дубечненської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Дубечненської сільської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.08.2021 р.

Суддя О. Й. Хаврона