Справа № 206/6804/16-ц
Провадження № 2-с/206/17/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2021 суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С. розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 07.12.2016 за заявою ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення заборгованості за теплову енергію, водопостачання та водовідведення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 12842 грн. 12 коп. та судового збору у розмірі 689 грн., -

ВСТАНОВИВ

31.08.2021 боржник звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу.

Вимоги до форми і змісту заяви про скасування судового наказу зазначені у ст. 170 ЦПК України.

В порушення п. 2 ч. 3 ст. 170 ЦПК України, заява про скасування судового наказу не містить повне найменування стягувача, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувача.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 170 ЦПК України заява про скасування судового наказу має містити зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.

Однак, заява боржника про скасування судового наказу не містить зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача, зазначення підстав, з яких було видано судовий наказ та не зазначено предмет договору на підставі якого було видано судовий наказ, а зазначення того, що боржник не згоден з заборгованістю, оскільки розрахунок заборгованості стягувачем проведено не вірно не можна вважати зазначенням необґрунтованості вимог стягувача, так як жодної підстави та жодного обґрунтування з яких боржник вважає розрахунок заборгованості невірним боржником не зазначено та не надано.

До того ж, боржник не долучає до заяви про скасування судового наказу жодного доказу на підтвердження викладених у заяві обставин: навіть копію судового наказу, який ним оспорюється та розрахунок заборгованості, який боржник вважає проведено невірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Однак, заяву про скасування судового наказу виданого 07.12.2016 заявником було подано 31.08.2021. В заяві ОСОБА_1 зазначає, що ним не пропущений строк, оскільки він отримав судовий наказ лише 26.08.2021, в той же час жодного доказу на підтвердження вказаних обставин додано до заяви не було.

В порушення п. 3 ч. 5 ст. 170 ЦПК України, боржником не подано клопотання про поновлення пропущеного строку, оскільки заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Разом з тим, слід зазначити, що поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватись у кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, боржником не надано жодного доказу щодо поважності причин пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу, тоді, як згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

ЄСПЛ прийшов до висновку, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року).

Зі змісту пункту 52 рішення у справі «Пономарьов проти України» вбачається, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що безпідставне поновлення судами строків є порушенням конвенційних прав та порушенням права на справедливий суд.

Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак, вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 ЦПК України, у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Таким чином, дослідивши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, суд не знайшов жодних підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу та враховуючи, що заява подана неналежно оформленою та після закінчення строку, встановленого ЦПК України, вона підлягає поверненню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 07.12.2016 за заявою ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення заборгованості за теплову енергію, водопостачання та водовідведення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 12842 грн. 12 коп. та судового збору у розмірі 689 грн. - повернути боржнику без розгляду.

Копію заяви залишити в суді.

Ухвала відповідно до вимог ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя К.С. Маштак