Справа № 206/5333/2012
Провадження № 22-ц/801/919/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 рокуСправа № 206/5333/2012м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Лучицького А. О., особи, яка подала апеляцій-ну скаргу, представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Оверковського К. В., від-повідачки ОСОБА_1, представника позивача Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Райффайзен Лізинг Аваль» адвоката Хуторянця О. В., розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного прова-дження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеля-ційного суду цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стяг-

нення заборгованості,

за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Оверковського Костянтина Володимировича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року, ухвалене в приміщенні суду в місті Вінниці за головування судді Сичука М. М.,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Райффайзен Лізинг Аваль» та Закритим акціонерним товариством «Ремонтно-будівельне управління № 5» ( далі - ЗАТ «РБУ № 5», третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у цій цивільній справі ) були укладені дого-вори фінансового лізингу № L1779-02/08 та № L1780-02/08. До цих договорів внесені зміни і доповнення, про що 31 серпня 2009 року укладені відповідні угоди. 31 серпня 2009 року між лізингодавцем ( позивачем ) і лізингоодержувачем ( третьою особою у цій справі ЗАТ «РБУ № 5» ) були укладені договори фінансового лізингу у новій ре-дакції № LС1779-02/08 та № LС1780-02/08 за передбачених угодами умов, до догово-рів підписані додатки. Умови договорів у новій редакції відповідали статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». У результаті порушення умов договорів фінансо-вого лізингу у новій редакції рішенням Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2011 року у справі № 13/8-11, що набрало законної сили 08 серпня 2011 року, позов ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» задоволений у повному обсязі, із ЗАТ «РБУ № 5» на користь позивача стягнута заборгованість у розмірі 246 436,46 гривень, витрати по сплаті державного мита, з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, штраф за ухилення від вчинення покладених судом дій. Рішенням цього ж суду від 07 листопада 2011 року у справі № 6/11-11, що набрало законної сили 25 листопада 2011 року, на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» стягнуто із ЗАТ «РБУ № 5» заборгованість у розмірі 81 966,12 гривень, витрати по сплаті державного мита, з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, судові витрати з оп-лати експертизи. Отже факт існування заборгованості ЗАТ «РБУ № 5» перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», її розмір встановлені рішеннями Господарського суду Вінницької області, тому не потребують додаткового доказування.

21 серпня 2012 року ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» звернулося у Замостянсь-кий районний суд міста Вінниці з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні від-повідачів ЗАТ «РБУ № 5» про солідарне стягнення заборгованості за договорами фі-нансового лізингу в сумі 277 885,01 гривень. Позов мотивувався наступними обстави-нами. З метою забезпечення виконання лізингоодержувачем ЗАТ «РБУ № 5» умов до-говорів фінансового лізингу від 31 серпня 2009 року № LC1779-02/08 та № LС1780-02/08 між позивачем та відповідачами 31 серпня 2009 року був укладений договір по-руки № 1267-10/07, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язалися від-повідати по зобов`язаннях ЗАТ «РБУ № 5» у випадку невиконання ним взятих зо-бов`язань за договорами лізингу у тому ж обсязі, що й лізингоодержувач, включаючи сплату основного боргу, нарахованих лізингових платежів, неустойки. Через невико-нання ЗАТ «РБУ № 5» умов договорів лізингу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» звер-нулося до поручителів з листами - вимогами від 10 травня 2012 року вих. № 890-05/12 до ОСОБА_1 , № 891-05/12 до ОСОБА_2 про виконання зобов`язань за договором поруки від 31 серпня 2009 року № 1267-10/07. Проте вимоги позивача по-ручителями не були виконані, через що в суд поданий цей позов, де ТОВ «Райффай-зен Лізинг Аваль» просило суд стягнути солідарно на свою користь з відповідачів за-боргованість за договорами фінансового лізингу від 31 серпня 2009 року № LC1779-02/08 та № LС1780-02/08 в сумі 277 885,01 гривень.

Відповідно до Указу Президента України від 05 липня 2012 року № 437/2012 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» ліквідовані Ленінський, За-мостянський, Староміський районні суди міста Вінниці з утворенням Вінницького міського суду Вінницької області. Дана справа через указану обставину передана до новоствореного Вінницького міського суду Вінницької області.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року позов задоволений повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованість за договорами фінансового лізингу № LC1779-02/08 та № LС1780-02/08 в сумі 277 885,01 гривень, 2778,85 гривень витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

30 листопада 2020 року боржниця ОСОБА_1 , її представник адвокат Овер-ковський К. В. звернулися у Вінницький міський суд Вінницької області із заявою про перегляд заочного рішення від 30 жовтня 2012 року, просили це рішення скасувати, справу призначити до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 , її представника про перегляд заочного рішення цього суду від 30 жовтня 2012 року залишено без задоволення.

18 березня 2021 року до апеляційного суду надійшла дана цивільна справа з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника адвоката Оверковського К. В. на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року, де викладене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з постановленням 15 лютого 2021 року судом першої інстанції ухвали про від-мову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, скасування цього заочного рішення, ухвалення нового рішення про відмову ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» у задоволенні заявлених позовних вимог. Скаржники вважають оскаржуване заочне судове рішення ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, за не з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, з неточним дослідженням доказів, тому незаконним, таким, що підлягає скасуванню.

Частиною четвертою статті 287 ЦПК України визначено, що у разі залишення зая-ви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскар-жене у загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апе-ляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала Вінницького міського суду про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 30 жовтня 2012 року постановлена у судовому засіданні 15 лютого 2021 року. Апеляційна скарга боржниці ОСОБА_1 , її представника адвоката Оверковського К. В. зареєстрована у суді апеляційної інстанції 18 березня 2021 року, але подана відправниками на пошту для направлення в суд 16 березня 2021 року, що доводиться оригіналом конверта, доданим до цієї заяви. Тобто апеляційна скарга з урахуванням норм статті 287 ЦПК України подана в установле-ний законом тридцятиденний строк, тому клопотання скаржників про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції не роз-глядалося як формальне, недоречне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод перед-бачене право на справедливий суд, суть якого полягає у праві кожного на справед-ливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висуну-того проти нього кримінального обвинувачення. Одним з елементів права на справед-ливий суд є правова визначеність. Європейський суд з прав людини керується «прин-ципом правової визначеності», який вимагає, щоб «остаточне рішення суду не ста-вилося під питання». Це означає, що суд та інші органи державної влади після ухва-лення остаточного рішення не мають права на звернення щодо перегляду рішення суду.

Апеляційний суд звернув увагу на вирішення судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, поданої через вісім років після його ухва-лення, без розгляду питання щодо пропуску заявницею строку на відповідне звернен-ня і не заявлення клопотання про його поновлення. Натомість у заяві про перегляд за-очного рішення було заявлене клопотання про поновлення строку на оскарження са-мого заочного рішення, що не має відношення до розгляду заяви з перегляду рішення суду як заочного. Разом з тим суд апеляційної інстанції, ураховуючи норми процесу-ального закону стосовно порядку оскарження заочного рішення суду, своєчасне по-дання 18 березня 2021 року апеляційної скарги на заочне рішення суду від 30 жовтня 2012 року з огляду на його перегляд 15 лютого 2021 року, у межах визначеної зако-ном ( нормами статті 374 ЦПК України ) компетенції зобов`язаний розглянути в апе-ляційному порядку подану скаргу, переглянути справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевірити законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 06 квітня 2021 року боржниці ОСОБА_1 , її представнику адвокату Оверковському К. В. відмовлено у продовженні процесуаль-ного строку для усунення недоліків апеляційної скарги, клопотання скаржників про звільнення ОСОБА_1 у повному обсязі від сплати судового збору задоволене част-ково, їй відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року до вирішення справи судом апеляційної інстанції.

Визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 06 квітня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі правом подати у пись-мовій формі відзив на апеляційну скаргу відповідачки та її адвоката позивач ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», відповідач ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє са-мостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ЗАТ «РБУ № 5» не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення на апеляційну скаргу боржниці ОСОБА_1 , її представника адвоката Оверковського К. В., відповідача ОСОБА_2 , який підтримав скаргу, та заперечення з приводу апеляційного оскарження заоч-ного рішення суду представника позивача ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» адвоката Хуторянця О. В., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рі-шення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов виснов-ку, що апеляційна скарга боржниці ОСОБА_1 , її адвоката Оверковського К. В. за-доволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм проце-суального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`я-сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запере-чень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, обґрунтованим та об`єктивним.

За фактичними обставинами справи встановлено та не оспорюється ніким з її учасників, що з метою забезпечення виконання лізингоодержувачем ЗАТ «РБУ № 5» умов договорів фінансового лізингу від 31 серпня 2009 року № LC1779-02/08 та № LС1780-02/08 між ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ( на той час подружжя ) 31 серпня 2009 року був укладений договір поруки № 1267-10/07, за умовами яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язалися відповідати по зобов`язаннях ЗАТ «РБУ № 5» у випадку невиконання ним взятих зо-бов`язань за договорами лізингу у тому ж обсязі, що й лізингоодержувач, включаючи сплату основного боргу, нарахованих лізингових платежів, неустойки. Через невико-нання ЗАТ «РБУ № 5» умов договорів лізингу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» звер-нулося до поручителів з листами - вимогами від 10 травня 2012 року за вих. № 890-05/12 до ОСОБА_1 , за № 891-05/12 до ОСОБА_2 про виконання зобов`язань за договором поруки від 31 серпня 2009 року № 1267-10/07. Проте вимоги позивача по-ручителями залишилися невиконаними, через що ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» звернулося в суд за захистом своїх порушених боржниками прав.

Задовольняючи позов ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», суд першої інстанції, керуючись частиною третьою статті 61 ЦПК України, нормами статей 16, 526, 543, 553, 611, 806 ЦК України, підкреслив наявність таких, що набрали законної сили, рі-шень Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2011 року у справі № 13/8-11, від 07 листопада 2011 року у справі № 6/11-11, якими встановлений факт іс-нування заборгованості лізингоодержувача ЗАТ «РБУ № 5», поручителями якого є відповідачі у цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» у сумах відповідно 246 436,46 гривень та 81 966,12 гривень. Суд наголосив, що згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало закон-ної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт існування конкретно встановле-ного розміру заборгованості ЗАТ «РБУ № 5» перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» встановлений рішеннями суду, тому не потребує додаткового доказування. Оскільки за умовами договору поруки від 31 серпня 2009 року № 1267-10/07 відповідачі у цій справі є солідарними боржниками у повному обсязі зобов`язань лізингоодержувача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» стосовно стягнення заборгованості з поручителів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстан-ції, викладеними у заочному рішенні від 30 жовтня 2012 року, як правильними, об`єк-тивними, справедливими, такими, що ґрунтуються на доказах, представлених позива-чем на доведення заявленого в суд позову. Позов ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» про стягнення заборгованості за чинним договором поруки дійсно є доведеним та об-ґрунтованим, тому об`єктивно, у належний і послідовний спосіб, з урахуванням суміс-ності з гарантіями поручителів задоволений судом першої інстанції.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюють-ся письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показан-нями свідків ( стаття 76 ЦПК України ).

Суд першої інстанції в оскаржуваному заочному рішення підкреслив наявність прострочених грошових зобов`язань ЗАТ «РБУ № 5» перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», що слідує з договорів фінансового лізингу від 31 серпня 2009 року № LC1779-02/08 та № LС1780-02/08, в частині сплати лізингових платежів, наявність яких підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, що відповідачами і третьою особою не спростовано. Беручи до уваги правову природу існуючих зобов'-язань, суд погодився із законними вимогами позивача до боржників-поручителів сто-совно виплати відповідних сум відповідно до положень пункту п`ятого кожного із ви-щезазначених договорів. Оскільки за умовами договору поруки від 31 серпня 2009 ро-ку № 1267/10-07 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками у повному обсязі цих зобов`язань, суд, маючи на увазі повноваження кредитора у солідарному зобов`язанні, дійшов переконання про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Оскаржуючи заочне рішення суду від 30 жовтня 2012 року, боржниця ОСОБА_1 , її представник адвокат Оверковський К. В. посилаються на недоведеність роз-міру стягнутої заборгованості; припинення поруки, починаючи з травня 2012 року; необхідність застосування до заявлених вимог строків позовної давності; незаконність стягнення заборгованості з оплати комісії за обслуговування договору лізингу; відсут-ність у позивача ліцензії на надання фінансових послуг; порушення норм процесуаль-ного права в частині повідомлення боржниці про місце, дату і час розгляду справи.

Враховуючи посилання скаржників на неповноту судового розгляду спору, допу-щену судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції вчинив усі необхідні процесу-альні дії з метою повного, об'єктивного, справедливого вирішення спору.

В апеляційній скарзі стверджується, що ОСОБА_1 не укладала договору пору-ки від 31 серпня 2009 року, у цьому правочині не нею зроблений підпис, через що боржниця, її представник клопотали про проведення судово-почеркознавчої експер-тизи. Таке клопотання виникло у скаржників лише з поданням апеляційної скарги. Не дивлячись на відсутність відповідного клопотання перед судом першої інстанції у період перегляду заочного рішення, ураховуючи оскарження в апеляційному порядку саме заочного рішення суду, судом апеляційної інстанції заявлене в апеляційній скар-зі клопотання було задоволене, ухвалою від 11 червня 2021 року призначена судова почеркознавча експертиза. Однак її проведення виявилося неможливим, оскільки за повідомленням ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» від 16 липня 2021 року № 67-07/21 договір поруки від 31 серпня 2009 року № 1267/10-07 вичерпав свою дію і закінчився, а через п`ять років, які визначені для зберігання документів ( цей строк почався з 2013 року після набрання законної сили рішенням суду від 30 жовтня 2012 року ), оригінал примірника зазначеного договору поруки і документи, що оформлялися при його укладанні, знищені у встановленому порядку разом з іншими документами. Знищення документів за мотивацією товариства мало місце у зв`язку з набранням заочним рі-шенням суду від 30 жовтня 2012 року законної сили, припиненням зобов`язання між сторонами з приводу належного виконання умов договору поруки, вичерпанням пра-вових механізмів самостійного виконання зазначеного договору, що припинився, та переходом правовідносин між сторонами договору поруки у площину примусового виконання судового рішення.

Наразі ситуація, що має місце, не може вплинути на визначеність у вирішенні цієї справи, законність вимог кредитора та оскаржуваного судового рішення, з яким не погоджується боржниця, скаржниця ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним звернути увагу на неоднора-зово наголошувану представником позивача адвокатом Хуторянцем О. В., починаючи зі стадії провадження у справі з перегляду заочного рішення суду, таку наступну фактичну обставину, до речі враховану судом першої інстанції як одну з вирішальних в ухвалі від 15 лютого 2021 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року.

Суд першої інстанції встановив, і ця обставина належно не спростовується скарж-ницею ОСОБА_1 , що їй було відомо про існування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року як мінімум з 2019 року, про існування виконавчого провадження № 60666373, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 лютого 2014 року Вінницьким міським судом Він-ницької області у справі № 206/5333/2012, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованості за договорами фінансового лізингу від 31 серпня 2009 року № LC1779-02/08 та № LС1780-02/08 в сумі 277 885,01 гри-вень та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 778,85 гривень. Такий висн-овок достовірно підтверджується наступними обставинами. У грудні 2019 року з ме-тою зняття арешту з банківського рахунку, накладеного приватним виконавцем Турським О. В. на виконання оскаржуваного у даний час заочного судового рішення, ОСОБА_1 отримала в управлінні соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області довідку від 27 грудня 2019 року про перебування її на обліку та отримання соціальної допомоги на дітей. З цією довідкою ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця із заявою від 11 січня 2020 року, де зазначила адресу місця проживання у АДРЕСА_1 . Саме за вказаною адресою надсилалися судові повістки у цій цивільній справі № 206/5333/2012. За указаним зверненням ОСОБА_1 приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О. В. 12 січня 2020 року виніс постанову про зняття арешту з коштів на банківському рахунку боржниці в АТ «Ощадбанк», на який їй зараховуються соціальні виплати.

Також з акту приватного виконавця від 29 листопада 2019 року убачається, що у цей день під час його виїзду з представником стягувача ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» до місцезнаходження боржників у с. Стреків Деражнянського району Хмель-ницької області встановлене фактичне місце проживання відповідачів у цій справі № 206/5333/2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю, ведення ними спільного домашнього господарства. ОСОБА_2 на питання про причини невиконання судо-вого рішення з 2014 року повідомив про відсутність для цього фінансової можливості. Про рішення суду щодо примусового стягнення з них коштів на користь ТОВ «Райф-файзен Лізинг Аваль» їм відомо з 2014 року, але боржники вважають, що у них від-сутні будь-які зобов`язання перед товариством. Окремо належить звернути увагу, що згідно свідоцтва про народження від 31 травня 2019 року серії НОМЕР_1 , вида-ного Деражнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області батьками ма-лолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідачі у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 заочне рішення суду про стягнення на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» на підставі поручительського зобов`язання заборгова-ності, визначеної та стягнутої у судовому порядку, не оскаржує.

Щодо мотивів апеляційної скарги стосовно недоведеності розміру стягнутої за-боргованості, незаконності стягнення заборгованості з оплати комісії за обслугову-вання договору лізингу та припинення, починаючи з травня 2012 року, поруки, то такі доводи скаржників є надуманими, такими, що суперечать доказам, наявним у матері-алах справи. Так розмір заборгованості ЗАТ «РБУ № 5», стягнутої з його поручителів, встановлений рішеннями Господарського суду Вінницької області від 26 липня 2011 року у справі № 13/8-11, від 07 листопада 2011 року у справі № 6/11-11, які набрали законної сили та відповідно до норм статті 61 ЦПК України як встановлена судом об-ставина наразі доказуванню не підлягає. Відносно твердження про припинення дого-вору поруки, то воно спростовується тим, що ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» звер-нулося до поручителів з листами - вимогами від 10 травня 2012 року за вих. № 890-05/12 до ОСОБА_1 , за № 891-05/12 до ОСОБА_2 про виконання зобов`язань за договором поруки від 31 серпня 2009 року № 1267-10/07, а у зв`язку із залишенням боржниками цих вимог без будь-якого реагування уже 21 серпня 2012 року у суд пред`явлений позов у цій цивільній справі. Судові повістки надсилалися на адресу реєстрації скаржниці, що не можна визнати порушенням норм процесуального права. Аналогічно очевидно безпідставними є доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до заявлених товариством вимог строків позовної давності, відсутність у позивача ліцензії на надання фінансових послуг та порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині повідомлення боржниці про місце, дату і час розгляду справи. Усі такі мотиви скарги жодним чином не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, хоча є доцільним зазначити про дотри-мання позивачем і судом у даному випадку строків позовної давності для пред`явлен-ня і задоволення позовних вимог. Решта мотивів скарги на увагу не заслуговують як недоречні, неспроможні аргументи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обстави-ни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини першої статті 77, частини другої статті 78, статті 79, частини першої статті 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Від-повідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та засто-сування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керу-ється критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою вис-новків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрун-туються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення націо-нального суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів сто-совно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді впли-нути на результат розгляду справи.

Оскільки ухвалою апеляційного суду від 06 квітня 2021 року відповідно до час-тини першої 136, статті 356 ЦПК України ОСОБА_1 відстрочена сплата судового збору у зв`язку з апеляційним оскарженням заочного рішення суду першої інстанції до вирішення справи апеляційним судом, даною постановою в інтересах держави необхідно розподілити судові витрати в частині судового збору.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє закон-ність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішен-ня без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержан-ням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Оверковського Костянтина Володимировича залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іден-тифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 4168,28 гривень ( чотири тисячі сто шістдесят вісім гривень 28 коп. ), не сплачений нею при поданні в суд апеляційної інстанції скарги на заочне рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський