22-ц/804/2087/21
223/673/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року місто Маріуполь

справа № 223/673/20

провадження № 22-ц/804/2087/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Лазаренко Д.Т.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управління міського господарства Вугледарської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Богатченко Валентина Миколаївна, на рішення Вугледарського міського суду Донецької області у складі судді Дочинця С.І. від 18 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Управління міського господарства Вугледарської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зміну договору найму житлового приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що зведена сестра позивачки за матір`ю ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ордеру №401 від 27 серпня 1996 року двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана Вугледарською міською радою ОСОБА_3 батькові ОСОБА_4 .

На підставі особового рахунку № НОМЕР_1 на зазначену квартиру, наданого Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Флагман-Вугледар», станом на 15 травня 2017 року наймачами житлового приміщення зазначені: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після їх смерті спадщина не відкривалась, відповідна інформація у Спадковому реєстрі відсутня.

Позивачка, як член родини ОСОБА_2 , вела із нею спільне господарство до моменту смерті останньої, яка не заперечувала проти проживання із нею ОСОБА_1 .

Позивачка до теперішнього часу мешкає за вказаною адресою та набула право користування квартирою АДРЕСА_1 , бо при її вселенні між нею та ОСОБА_2 не було угоди про порядок користування таким житловим приміщенням, а сам по собі факт реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою, не може слугувати підставою для вирішення питання про її право користування спірною квартирою.

При вселенні до спірного житлового приміщення було дотримано порядок вселення позивачки у квартиру АДРЕСА_1 , що фактично відбулось у лютому 1999 року зі згоди наймача такого житла.

Зазначена квартира є постійним місцем проживання позивачки починаючи з лютого 1999 року, де остання постійно мешкає протягом останніх десяти років на правах єдиного спадкоємця майна померлої ОСОБА_2 , вела із нею спільне господарство, якою при цьому опікувалась та доглядала після погіршення стану її здоров`я, тому, у позивачки виникло право на користування квартирою АДРЕСА_1 , на законних підставах.

Оскільки ОСОБА_2 померла, то право вимагати зміни договору найму має будь-хто з членів сім`ї наймача. ОСОБА_1 є членом сім`ї наймача, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , тому позивачка отримала право вимагати визнання себе наймачем за раніше укладеним договором найму такого жилого приміщення замість померлої ОСОБА_2

ОСОБА_1 просила суд визнати за нею, як членом сім`ї ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою АДРЕСА_1 та внести зміни до договору найму житлового приміщення за особовим рахунком на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_1 наймачем такого житлового приміщення, замість колишнього наймача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління міського господарства Вугледарської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зміну договору найму житлового приміщення відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою та її представником не надано доказів, на підставі яких суд мав би можливість встановити, чи дійсно квартира АДРЕСА_1 була надана у користування ОСОБА_3 та/або ОСОБА_2 , або будь-якій іншій особі, оскільки не дивлячись на те, що ОСОБА_1 у своєму позові посилається на ордер №401 від 27 серпня 1996 року до суду не надає ні його оригіналу, ні його належним чином завіреної копії.

З наданих до суду доказів неможливо встановити родинні зв`язки між позивачкою та ОСОБА_2 , а, як наслідок, і визначити, що останні є членами однієї сім`ї. ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_2 є її зведеною сестрою за матір`ю, однак згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14 грудня 1970 року та повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 10 серпня 2016 року матір`ю позивачки є ОСОБА_6 , а встановити матір ОСОБА_2 є неможливим.

Згідно з копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 від 25 липня 1996 року ОСОБА_1 з 1993 року по теперішній час не зареєстрована/не була зареєстрована за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 , а згідно з довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Флагман-Вугледар» №109 від 11 листопада 2019 року за зазначеною адресою ОСОБА_2 була зареєстрована одна. Будь-яких доказів, окрім показів свідків на підтвердження того, що позивачка постійно проживала та проживає у спірній квартирі, а також, що остання вела спільне господарство з ОСОБА_2 за зазначеною адресою, суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01 липня 2021 року позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Богатченко В.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення та визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 , внести зміни до договору найму житлового приміщення за особовим рахунком на вказану квартиру шляхом визнання ОСОБА_1 наймачем цього житлового приміщення замість колишнього наймача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство, як ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 , як наймача спірної квартири, не було переоформлено особистий рахунок житла. Оскільки наймач квартири помер, право вимагати зміни договору найму належить будь-кому з членів сім`ї наймача. Оскільки, позивачка ОСОБА_1 є членом сім`ї наймача та єдиним спадкоємцем після її смерті, вона отримала також право визнання себе наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, замість померлої ОСОБА_2 .

Доводи інших учасників справи

10 серпня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Управління міського господарства Вугледарської міської ради, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд обгрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Ткаченко Т.Б.

Ухвалою апеляційного суду від 13 липня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 25 липня 1996 року Вугледарським МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 з 05 листопада 1993 року по 04 вересня 1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а з 25 липня 2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14 грудня 1970 року матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 .

На теперішній час у ОСОБА_6 та позивачки різні прізвища, оскільки остання 20 листопада 1992 року, укладаючи шлюб з ОСОБА_7 , змінила дівоче прізвище « ОСОБА_8 » на шлюбне прізвище « ОСОБА_9 », що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 10 серпня 2016 року, виданим Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 6, 7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 14 травня 1979 року матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_5 (а.с. 11).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 08 червня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був зареєстрований 23 листопада 2002 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_12 » (а.с. 12).

Згідно з копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_6 , виданим 11 вересня 2008 року Вугледарським МВ ГУМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 18 серпня 2000 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9-10).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 30 жовтня 2019 року, виданого Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Вугледар Донецької області (а.с. 13).

Відповідно до договору-замовлення №162 ОСОБА_1 організовувала та оплачувала витрати з поховання ОСОБА_2 (а.с. 14-15).

З довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Флагман-Вугледар» від 11 листопада 2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 на момент смерті була зареєстрована одна (а.с. 16).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 від 27 вересня 2017 року, виданим Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Вугледар Донецької області (а.с. 18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 від 31 липня 2017 року, виданого Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Вугледар Донецької області (а.с. 19).

З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58358548 та №58358608 від 18 листопада 2019 року вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутні відомості про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 20, 21).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представник позивача ОСОБА_13 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною першою статті 106 ЖК УкраїнськоїРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність реєстрації за місцем проживання само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) вказано, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що позивачкою та її представником не надано суду доказів, на підставі яких суд мав би можливість встановити родинні зв`язки між позивачкою та померлою ОСОБА_2 , що вони з лютого 1999 року проживали в спірній квартирі однією сім`єю, вели спільне господарство.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира є її постійним місцем проживання, починаючи з лютого 1999 року, де остання постійно мешкає протягом останніх десяти років, та як член сім`ї ОСОБА_2 , вела із нею спільне господарство до моменту смерті останньої, в той час як відповідно до даних паспорту ОСОБА_2 в спірній квартирі вона зареєстрована лише з 18 серпня 2000 року, а станом на лютий 1999 року в квартирі зареєстровані та мешкали батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які померли у 2017 році. Доказів дотримання встановленого порядок вселення позивачки у лютому 1999 року у спірну квартиру зокрема: чи була згода на це всіх членів сім`ї наймача, що ОСОБА_1 проживала як член сім`ї та вела спільне господарство - суду не надано. Обставинами справи безспірно не встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 висловлювали згоду на вселення позивачки в спірну квартиру.

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги показання свідків про проживання позивачки після розлучення в спірній квартирі, оскільки свідок ОСОБА_7 є колишнім чоловіком позивачки, а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 її донька та зять.

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Флагман-Вугледар» №109 від 11 листопада 2019 року за адресою спірної квартири ОСОБА_2 була зареєстрована одна.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, зважаючи, що з наданих до суду документів та доказів неможливо встановити, що ОСОБА_1 з дотриманням встановленого порядку вселилася в спірну квартиру в лютому 1999 року, постійно проживала та до теперішнього часу проживає у зазначеній квартирі, вела спільне господарство з ОСОБА_2 за вищевказаною адресою як член сім`ї наймача, дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують обгрунтованих та правильних висновків суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Богатченко Валентина Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Т.Б. Ткаченко