Єдиний унікальний номер 234/1140/21
Номер провадження 22-ц/804/2121/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року

м. Бахмут

справа № 234/1140/21

провадження № 22-ц/804/2121/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод»,

третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 234/1140/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання на виробництві,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод»,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року (суддя Заборський В.О. ), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 06 липня 2012 року він працював чистильником металу та обрубувачем зайнятим на обробці литва наждаком та вручну у ливарному цеху ПрАТ «СКМЗ». Перебуваючи 7 років 2 місяця 21 день у тродових правовідносинах з ПрАТ «СКМЗ», він працював на посаді зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень, пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. За час праці на ПрАТ «СКМЗ» він отримав професійне захворювання: ХОЛЗ (хронічне обструктивне захворювання легень) та хронічну приглухуватість, а також купу супутніх захворювань, які мені вперше встановили 18 серпня 2020 року. У зв`язку зі скрутним становищем на підприємстві 26 лютого 2020 року, його звільнено з підприємства, за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням численності та штату працівників. Вперше, з підозрою на хворобу легенів він звернувся до лікарні весною, а потім восени 2016 року, де під час стаціонарного медичного обстеження у нього було виявлено ознаки ХОЗЛ. Весною 2019 року, у зв`язку із погіршенням здоров`я, він знову звернувся до лікарні, звідки його направили на консультацію до клініки професійних захворювань у м. Києві, де згодом визнали хворим та встановили професійне захворювання.

В серпні 2020 року він пройшов стаціонарне медичне обстеження у клінічній лікарні профзахворювань м. Києва (ДУ «Інститут мед праці ім.. Кундієва національної академії мед наук України». Результатом медичного обстеження став висновок центральної лікарсько-експертної комісії за №27/616 від 18 серпня 2020 року, згідно якого вперше було встановлено професійне захворювання: «ХОЛЗ (хронічне обструктивне захворювання легень) ІІ ст., в фазі затухаючого загострення; (група ризику) В, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірною ступеню пониження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н.І.» Після встановлення підозри на професійне захворювання, спеціалістом ГУ Держпраці у Донецькій області проведено санітарно-гігієнічне обстеження умов праці робочого місця чистильника та обрубувача у ливарному цеху ПрАТ «СКМЗ». Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці на виробництві про що складено акти від 31 березня 2020 року, в яких проаналізовано перелік шкідливих чинників, що мали місце під час виконанні робіт обрубувача на робочому місці, а саме: пил, шум, локальна вібрація, фізичні навантаження, низька температура повітря у холодний період року. За результатами перевірки встановлено, що всі фактичні значення виробничих чинників, які впливають на обрубувача та чистильника під час праці на робочому місці, перевищують гранично допустимий рівень, зокрема рівень локальної вібрації складав 118,4 дБ при ГДР 112 дБ, виробничий шум 95 дБА при ГДР 80 дБА, а рівень пилу фіброгенної дії перевищував гранично допустимі показники у 10 разів (фактично 10,2 мг/м, а нормативні 1,0мг/м).

Факт професійного захворювання було підтверджено і міжвідомчою комісією, яка на ПрАТ «СКМЗ», провела перевірку та склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 вересня 2020 року, за формою П-4. Згідно пункту 12 вказаного акту, підтверджено, що він відпрацював у ливарному цеху ПрАТ «СКМЗ» 7 років 2 місяця 21 день і весь цей час, він працював зі шкідливими та небезпечними умовами праці, де рівень пилу, шуму, вібрації перевищував гранично допустимі норми. В пункті 17 акту зазначені обставини, за яких виникло професійне захворювання, а саме те, що у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу та недостатньою ефективністю засобів колективного захисту (системи вентиляції, пилоподавлення, екранування від шуму) підпадав дії факторів виробничого середовища і трудового процесу, концентрації та рівні яких перевищували гранично - допустимі. Причинами професійного захворювання, згідно пункт 18 акту, стала робота протягом тривалого часу в умовах дії шкідливих виробничих факторів - 7 років 02 місяця 21 день, в тому числі у якості чистильника та обрубувача, зайнятого на обробці лиття наждаком та вручну ливарного цеху ПрАТ «СКМЗ» - 03 років 03 місяця 26 днів - в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії концентрація якого в повітрі робочої зони складала 10,2 мг/куб.м, при ГДК=1 мг/куб.м; виробничого шуму, рівень якого складав 95 дБА, при ГДР=80 дБА (3 кл. 2 ст. шкідливості).

28 жовтня 2020 року обласна профпатологічна медико-соціальна експертна комісія (далі МСЕК) у м. Слов`янську провела медичне обстеження та вперше визнала захворювання позивача професійним з 50% втрати працездатності (30% ХОЗЛ, 20% хронічна приглухуватість) та встановила третю групу інвалідності (професійне захворювання), що підтверджено довідками МСЕК серії 12ААА№090847, серії 12ААБ №351708 та пенсійним посвідченням інваліда № 003322090. Періодично, у зв`язку з отриманням професійного захворювання, він змушений знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Необхідність проходження курсу медичного та санаторно-курортного лікування йому встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого йому для підтримки здоров`я, необхідно проходження медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я, він щорічно, або декілька разів на рік проходить курси лікування у різних медичних закладах. Так я проходив стаціонарне лікування, у місцевих лікарнях м. Краматорськ: двічі у 2016 року (березень, грудень), тричі у 2019 році (квітень, жовтень, грудень) та у січні 2020 року. Лікарі вказаних клінік проводили лікування та підтверджували його діагноз.

У зв`язку з отриманням професійного захворювання, він зазнав фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання йому моральної шкоди. На час захворювання, йому було 47 років, це час життєвого розквіту, пора зрілості. Він будував плани на подальше життя, мріючи добитись чималих успіхів, але цьому завадила хвороба, стан його здоров`я є невідновним, внаслідок чого він отримав психологічну травму. Внаслідок такого захворювання змінився мій життєвий уклад, його життя зазнало суттєвих змін. Після захворювання та звільнення з ПрАТ «СКМЗ» він зареєструвався у Краматорському міському центрі зайнятості, але до теперішнього часу так і не знайшов постійного місця роботи, так як працедавці дізнавшись про його хворобу під різними приводами відмовляють у працевлаштуванні. Моральна шкода, яка заподіяна йому, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час роботи на які відчуває і на теперішній час, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Просив суд стягнути з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на його користь гроші у розмірі 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання на виробництві.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання на виробництві, задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок професійного захворювання на виробництві у розмірі 36 000,00 грн.. В інший частині позовних вимог, відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь Держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Визначаючи моральну шкоду в розмірі 36 000 грн. суд виходив з глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності на 50% у віці 47 років, встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженою Постановою КМУ № 1317 від 03 грудня 2009 року встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які доводили відсутність вини відповідача у заподіяні шкоди позивачеві, оскільки свідчили про вжиття відповідачем вичерпних заходів, спрямованих на забезпечення безпечних та здорових умов праці робітників, дотримання вимог нормативних актів про охорону праці; не встановив жодного конкретного факту протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача, у спірних відносинах.

В оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що професійне захворювання, яке виникло у позивача, є наслідком протиправної винної поведінки (бездіяльності) відповідача. Суд першої інстанції не вказав в чому саме полягає протиправна поведінка (бездіяльність) відповідача, коли саме вона мала місце, якими фактичними обставинами підтверджується.

У відзиві на позов та під час судових засідань відповідач наголошував, що неухильно дотримувався та дотримується чинних норм стандартів та правил у сфері охорони праці. Перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем, позивач увесь час працював на атестованому робочому місці, щодо якого органами держпраці здійснювався державний нагляд.

З метою підтвердження дотримання законодавства про охорону праці під час спірних правовідносин, відповідач листом від 30 березня 2021 року № 08/36 направив на адресу Головного управління Держпраці у Донецькій області запит на публічну інформацію у якому просив надати копії, наявних розпорядчих документів (розпоряджень, приписів, рекомендацій, постанов, рішень, інших актів індивідуальної дії тощо) складених органми державного нагляду за охороною праці у 2012 -2020 роках у зв`язку із встановленням фактів недодержання ПрАТ «СКМЗ» вимог законодавства про охорону праці. За результатами розгляду вищезазначеного запиту, розпорядник інформації листом від 02 квітня 2021 року № К/1041 повідомив відповідачеві про неможливість надання запитуваних документів, у зв`язку їх відсутністю.

Діагностування у позивача професійного захворювання є достатньою підставою для отримання страхових соціальних виплат, але не є належним доказом протиправної поведінки відповідача, як роботодавця, виконання ним вимог законодавства про охорону праці, а тому само по собі не може бути підставою для настання відповідальності у вигляді сплати моральної шкоди, як це помилково вважає суд першої інстанції.

Позивач вказує, що отримав професійне захворювання оскільки працював у шкідливих умовах більше 15 років, у тому числі на ПрАТ «СКМЗ» 7 років 2 місяці 21 день. Сам по собі факт перебування у трудових відносинах не є належним доказом роботи у шкідливих умовах у відповідний період. Робота ливарного цеху ПрАТ «СКМЗ», де знаходилось робоче місце позивача, зупинилось у березні 2019 року та не відновлена до моменту ліквідації цього структурного підрозділу, у зв`язку з чим позивача було звільнено за скороченням штатів. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи сертифікатом Торгово-промислової палати та наказами про зупинення ливарного виробництва, рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 серпня 2020 року у справі №234/10828/20. Час,упродовж якого, позивач перебуваючи у трудових відносинах із ПрАТ «СКМЗ», міг піддаватися дії шкідливих виробничих факторів не перевищує 5 років 09 місяців.

Отже, навіть, якщо припустити, що певна поведінка (бездіяльність) відповідача у відносинах із позивачем мала ознаки протиправності(що матеріалами справи не підтверджено), покладання на відповідача повної (а не часткової) відповідальності за шкоду заподіяну позивачеві, роботою у шкідливих умовах суперечить пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якого:- «шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею ( в порядку часткової відповідальності)».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «СКМЗ», зокрема 06 липня 2012 року його було прийнято в ливарний цех учнем чистильника металу, виливків, виробів і деталей, 01 жовтня 2012 року переведений чистильником металу, виливків, виробів і деталей в ливарний цех, з 01 червня 2016 року переведений в ливарному цеху обрубником на обробку литва наждаком і вручну (молотком, зубилом, пневмоінструментом), а 15 лютого 2017 року звільнений за згодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. 21 серпня 2017 року ОСОБА_1 знову прийнято до ПрАТ «СКМЗ» в ливарний цех обрубником на обробці литва наждаком і вручну (молотком, зубилом, пневмоінструментом), 26 лютого 2020 року звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, що підтверджується копією трудової книжки № НОМЕР_1 (а.с.10-12).

За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці ім. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 18 серпня 2020 року складено медичний висновок № 27/616 від 20 серпня 2020 року про встановлення вперше у ОСОБА_1 професійного захворювання: 1. ХОЗЛ ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, гр. В, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два); 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірною ступінню пониження слуху (III ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Обґрунтуванням діагнозу хронічного професійного захворювання та підставою для встановлення професійної етіології захворювань в даному медичному висновку послужили: клініко-діагностичні дані, динаміка захворювання, умови праці, надані в санітарно-гігієнічній характеристиці від 28.04.2020 року, згідно якої хворий під час роботи підлягав дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК (до 19,7 мг/м.куб, при ГДК 1,0; 2,0; 6,0 мг/м.куб) та шуму вище ГДР (до 98дБА, при нормі 80 дБА); профмаршрут (а.с.27).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 09 вересня 2020 року, у позивача ОСОБА_1 професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу та недостатньою ефективністю засобів колективного захисту (системи вентиляції, пилоподавлення, екранування від шуму), підпадав дії факторів виробничого середовища і трудового процесу, концентрації та рівні яких перевищували граничнодопустимі (п.17 Акту). (а.с.14-16).

Причиною виникнення професійного захворювання є робота протягом тривалого часу ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих виробничих факторів - 7 років 02 місяця 21 день, в тому числі у якості чистильника та обрубувача, зайнятого на обробці лиття наждаком і вручну ливарного цеху ПрАТ «СКМЗ» - 03 років 03 місяця 26 днів - в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії, концентрація якого в повітрі робочої зони складала 10,2 мг/куб.м, при ГДК=1 мг/куб.м (3 кл. 4 ст. шкідливості); виробничого шуму, рівень якого складав 95 дБА, при ГДР=80 дБА (3 кл. 2 ст. шкідливості) (п.18 Акту). (а.с.14-16).

Відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених Наказом МОЗ № 248 від 08.04.2014 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 472/25249 від 06.05.2014 р.) умови та характер праці обрубувача 3 розряду обрубної ділянки ливарного цеху ПРАТ «СКМЗ» відносяться: за концентрацією пилу у повітрі робочої зони до 3 класу 4 ступеню; за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню; за рівнем вібрації до 3 класу 3 ступеню; за важкістю праці до 3 класу 2 ступеню; за показниками мікроклімату до 2 класу (допустимі) (п.13 Акту). (а.с.14-16).

Діагноз, який встановлено позивачу згідно з Міжнародною класифікацією МХК-10: 1. ХОЗЛ ІІ ст., фаза затихаючого загострення, гр. В, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (перший-другої) ст.J42.0; 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірною ступінню пониження слуху (III ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н.І. Н90.3. Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст.2 ст. (І11.9). Синусова тахікардія, СН 0ст., ризик 2. Периферична ангіодистонія верхніх кінцівок (І 79.2). Хронічна вертеброгенна цервіколюмбалгія (М 54.18). Міопатія слабкого ступеня обох очей (Н 52.1). (а.с.14-16).

Згідно виписок із медичних карт стаціонарного хворого № 525 від 17 квітня 2019 року, №1423А від 24 жовтня 2019 року, № 58 від 25 січня 2020 року, неврологічного відділення Міської лікарні № 2 Краматорської міської ради ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 08 квітня 2019 року по 17 квітня 2019 року, з 15 жовтня 2019 року по 24 жовтня 2019 року та з 15 січня 2020 року по 25 січня 2020 року з діагнозом: остеохондроз шийного відділу хребта з больовими, корінцевим синдромом. Периферична ангіодистонія верхніх кінцівок з вираженим ангіоспазмом. Астенічний синдром. Деформуючий спандельоз, остеохондроз шийного відділу хребта. Деформований артроз унковертебральних зчленувань С 5-7.(а.с.29,30,32).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8877 від 26 грудня 2019 року терапевтичного відділення №1 КНП «Міська лікарня №3» м. Краматорська ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 16 грудня 2019 року по 26 грудня 2019 року із заключним діагнозом: ХОЗЛ ІІст., група ризику В. Пневмофіброз, ЛН І. (а.с.31).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЦПМСД №2 м. Краматорськ позивач з 24.03.2016 року по 01.04.2016 року та з 15.12.2016 року по 23.12.2016 року, знаходився на лікуванні з діагнозом ХОЗЛ ІІ ст., ЛН І.(а.с.33).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертної комісією № 851708 Серія 12ААБ від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з 09 жовтня 2020 року до 28 жовтня 2021 року, причина інвалідності професійне захворювання.(а.с.26).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 090847 Серія 12ААА від 28.10.2020 року ОСОБА_1 встановлено первинно за сукупністю 50% втрати професійної працездатності: 30% ХОЗЛ, 20% хронічна приглухуватість, група інвалідності третя (а.с.25).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 50 000,00 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Визначаючи моральну шкоду в розмірі 36 000 грн. суд виходив з глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності на 50% у віці 47 років, встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженою Постановою КМУ № 1317 від 03 грудня 2009 року встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частини першої статі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частин другої четвертої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів наданих сторонами, на підставі розумності, виваженості та справедливості, виходячи із обставини отримання шкоди позивачем, наявність фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активність позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану, наявність вини відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, обґрунтовано визначився з розмір моральної шкоди в сумі 36 000,00 грн. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості; роз`яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які доводили відсутність вини відповідача у заподіяні шкоди позивачеві, оскільки свідчили про вжиття відповідачем вичерпних заходів, спрямованих на забезпечення безпечних та здорових умов праці робітників, дотримання вимог нормативних актів про охорону праці, є не обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 09 вересня 2020 року, у позивача ОСОБА_1 професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу та недостатньою ефективністю засобів колективного захисту (системи вентиляції, пилоподавлення, екранування від шуму), підпадав дії факторів виробничого середовища і трудового процесу, концентрації та рівні яких перевищували граничнодопустимі (п.17 Акту).

Отже, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 09 вересня 2020 року підтверджено, що професійне захворювання позивача виникло саме у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу та недостатньою ефективністю засобів колективного захисту (системи вентиляції, пилоподавлення, екранування від шуму).

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги, що відповідач неухильно дотримувався та дотримується чинних норм стандартів та правил у сфері охорони праці є безпідставними та спростовується матеріалами страви, а саме актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 09 вересня 2020 року та актом санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 28 квітня 2020 року (а.с.14-16, 17-21).

Доказом вини відповідача є акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, в якому визначено причини професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги, що діагностування у позивача професійного захворювання є достатньою підставою для отримання страхових соціальних виплат, але не є належним доказом протиправної поведінки відповідача, як роботодавця, виконання ним вимог законодавства про охорону праці, а тому само по собі не може бути підставою для настання відповідальності у вигляді сплати моральної шкоди є не обґрунтованими, та спростовується матеріалами страви, а саме актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 09 вересня 2020 року та актом санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 28 квітня 2020 року (а.с.14-16, 17-21).

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 7, 19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло