справа № 381/83/21 головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
провадження № 22-ц/824/9141/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця», треті особи - Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філії Пасажирська компанія АТ Укрзалізниця, Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» про визнання незаконним та скасування дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Укрзалізниця», треті особи - Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філії Пасажирська компанія АТ Укрзалізниця, Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» про визнання незаконним та скасування дисциплінарного стягнення.

Свої вимоги мотивував тим, що він, перебуваючи у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» з 1995 року, працює за контрактом на посаді провідника пасажирських вагонів регіональних поїздів Вагонної дільниці станції Київ-пасажирський філії Пасажирська компанія та керується Інструкцією провідника пасажирського вагону (моторвагонного поїзда), затвердженої Наказом Укрзалізниці від 30.04.2010 №561-Ц та Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту і зв`язку №1196 від 27.12.2006.

07 грудня 2020 року на маршруті регіонального поїзду №888 сполученням Київ-Волинський-Ворожба, позивач виконував свої обов`язки в вагоні №5 даного електропоїзду, де на станції Київ-Пасажирський при посадці пасажирів до вагонів електропоїзду, до нього підійшов чоловік з електронним квитком на старому телефоні, який не відкривався, екран подряпаний, тому ОСОБА_1 відправив його до каси зробити роздруківку білету. Більше даний чоловік не повернувся, а через деякий час позивач дізнався, що на гарячу лінію надійшла від пасажира скарга і його викликають 08 грудня 2020 року до керівництва на оперативну нараду. По прибуттю на оперативну нараду, ОСОБА_1 ознайомили зі скаргою пасажира, він надав пояснення, але вони не були взяті до уваги, та оголосили йому догану. Утім з наказом про оголошення догани позивача ознайомлено не було. А про те, що є Наказ №323 від 09.12.2020 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності - догана, його повідомили в профспілковому комітеті, де він перебуває на обліку.

Позивач вважає, що будь-яких порушень Наказів, Інструкцій, трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення йому догани не має законного підґрунтя та є наслідком неприязних стосунків, що склалися між ним та керівництвом.

Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ №323 від 09.12.2020 заступника начальника виробничого підрозділу Вагонної дільниці Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Черниша С.В. про оголошення йому догани, як такий, що не відповідає дійсності. Поновити позивача на посаді провідника пасажирських вагонів в виробничому підрозділі Вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 0,01 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця», треті особи - Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філії Пасажирська компанія АТ Укрзалізниця, Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» про визнання незаконним та скасування дисциплінарного стягнення залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

ОСОБА_1 не погоджується з мотивами, якими керувався суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову. Апелянт наголошує на тому, що відповідачем було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, позивача не було ознайомлено з матеріалами скарги та не надано можливості надати пояснення. При цьому, зазначає, що оперативна нарада не проводилася, не було надано до профспілкового комітету матеріали по оперативній нараді, не було запрошено представника профспілки. Наголошує на тому, що його не ознайомлювали з наказом № 323 від 09 грудня 2020 року, акт про відмову від підпису про ознайомлення з наказом є сфальсифікованим. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, звертає увагу суду на те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося без врахування сукупності необхідних для цього умов. Відповідачем було порушено не лише норми Кодексу законів про працю, а й п. 3.1.10 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту та профспілками та п. 2.2.6 Колективного договору. Вказані положення передбачають вимогу щодо запрошення представника профспілки, членом якої є цей працівник, на оперативну нараду. Крім того, апелянт вказує, що АТ «Укрзалізниця» не забезпечила його необхідними умовами праці, а саме: радіостанцією для зв`язку з проїзною бригадою, пристроєм «Підіон» для зчитування інформації з мобільного телефону. У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 не міг виконати професійні обов`язки у повному обсязі. Посилаючись на Правила перевезення, апелянт зазначає, що порушення ним вимог посадової інструкції відсутні, провина є недоведеною. Звертає увагу суду на те, що позивач у зв`язку з недоліками телефону не міг оглянути електронний квиток пасажира, він критично ставиться до висновку суду першої інстанції щодо відповідності квитка вимогам п. 7.3 Правил перевезень.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам процесу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Кеби Євгенія Григоровича, згідно якого відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Наголошує, що відповідачем не пропущено строк подачі відзиву на позовну заяву. Крім того, відзив було підписано та подано представником відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Кебою Є.Г., який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення зазначає, що вказані твердження суперечать викладеному ОСОБА_1 у позовній заяві. Крім того, відповідно до протоколу № ПКВЧ -1/р124 оперативної наради при начальнику Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський від 08 грудня 2020 року, ОСОБА_1 був запрошеним на розгляд звернення до контакт-центру «Якість та сервіс» теми № 190996 щодо відмовлення заявнику в посадці до вагона № 5 регіонального поїзда № 888 сполученням Київ-Волинський-Ворожба. При цьому, серед наданих матеріалів для розгляду вищевказаної скарги було письмове пояснення провідника пасажирських вагонів ОСОБА_1 , а також звернення до контакт-центру. Представник відповідача вказує на те, що з наказом № 323 від 09 грудня 2020 року позивач відмовився ознайомитися, що підтверджується актом № б/н від 09 грудня 2020 року, і вказане не спростовано позивачем.

Наголошує, що відповідачем не порушено вимог п. 3.1.10 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту та профспілками, оскільки представника Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» - Петровського В.В. в телефонному режимі було повідомлено про дату та час проведення оперативної наради стосовно розгляду вищевказаного звернення, даний факт не спростовано представником первинної профспілкової організації. Крім того, законодавством та Колективним договором не встановлено вимог щодо письмового чи усного запрошення представника профспілки. Звертає увагу суду, що в Колективному договорі, укладеному між адміністрацією та трудовим колективом за реєстраційним номером № 186-12 від 25 червня 2021 року відсутній пункт 2.2.6., на який посилається позивач. При цьому, зазначає, що позивач не є членом виборного органу Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія», тому накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення не потребує погодження профспілки.

Щодо доводів апелянта про відсутність належного забезпечення його технічними засобами праці вказує, що згідно Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), затвердженої начальником вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський від 31 липня 2015 року, не передбачено забезпечення провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів) радіостанцією для зв`язку з бригадиром та пристроєм «Підіон». Зі вказаною інструкцією позивач був ознайомлений. Крім того, якщо припустити, що ОСОБА_1 без вказаних засобів дійсно не міг здійснити посадку пасажира, який в подальшому подав скаргу, то як позивач міг здійснювати посадку інших пасажирів при пред`явленні ними електронного квитка. Зазначає, що наданий пасажиром квиток повністю відповідав вимогам п. 7.3. Правил перевезення (Наказу № 1196-2007).

05 липня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення на відзив, надіслані представником третьої особи, Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України. У вказаних поясненнях представник третьої особи, наголошуючи на порушенні відповідачем процедури притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, підтримав вимоги апеляційної скарги.

Також 05 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив, направлена позивачем засобами поштового зв`язку, в якій ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі, заперечував щодо викладеного відповідачем у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2020 року, на маршруті регіонального поїзду №888 сполученням Київ-Волинський-Ворожба, позивач ОСОБА_1 виконував свої обов`язки в вагоні №5 даного електропоїзду, де на станції Київ-Пасажирський, при посадці пасажирів до вагонів електропоїзду, до нього підійшов чоловік з електронним квитком на старому телефоні, який не відкривався, екран був подряпаний, тому ОСОБА_1 відправив його до каси зробити роздруківку білету. Більше даний чоловік не повернувся, а через деякий час позивач дізнався, що на гарячу лінію надійшла від пасажира скарга і його викликають 08 грудня 2020 року до керівництва на оперативну нараду.

Наказом № 323 від 09.12.2020 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Згідно інформації, викладеної у зверненні № 190996 до контакт-центру «Якість та сервіс» тема №190996, 07.12.2020 заявнику було відмовлено в посадці до вагону №5 «регіонального поїзда №888 сполученням Київ-Волинський - Ворожба за наявності придбаного електронного проїзного документу на право проїзду на місці 69 до станції Ніжин (Проїзний документ №ШПУ-А1-4). Провідник повідомив, що необхідно звернутись до квиткової каси та роздрукувати проїзний документ.

Заявник звернувся до квиткової каси, де отримав інформацію щодо підтвердження дійсності ЕПД та внаслідок цього запізнився на відправлення поїзда №888 сполученням Київ-Волинський - Ворожба зі станції Київ-Пасажирський.

По результатам проведеного розслідування встановлено, що в рейсі 07.12.2020 вагон №5 регіонального поїзда №888 сполученням Київ-Волинський-Ворожба обслуговував провідник пасажирських вагонів ОСОБА_1 , керував роботою працівник поїзної бригади бригадир ОСОБА_2 .

Відповідно до п.13. Типового контракту з провідником пасажирського вагона №656 від 30.09.20 у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього контракту.

Наказом №323 від 09.12.2020 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення п. 37.3 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України відповідно до п. 8.2.8. Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), а саме: відмовлено в посадці пасажиру, провідника пасажирських вагонів Київського резерву провідників пасажирських вагонів та ЛНП (цех 9) ОСОБА_1 (р.м. 77012 ) притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану.

Крім іншого, суд першої інстанції зазначив, що представника Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» Петровського В.В. в телефонному режимі було повідомлено про те, що о 10:00 годині 08 грудня 2020 року відбудеться оперативна нарада стосовно розгляду інформації, викладеної в зверненні до контакт-центру «Якість та сервіс» тема №190996, що підтверджується матеріалами справи.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що наданий пасажиром квиток повністю відповідав вимогам п.7.3. Правил перевезення, Наказу №1196-2007, оскільки, в ньому чітко зазначені - дата відправлення поїзда, номер поїзда та вагона, що фактично і не заперечувалось позивачем, проте, через пошкоджений екран телефону була відсутня чіткість зображення, що на переконання суду, свідчить про недотримання ОСОБА_1 Правил перевезення.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді, то судом першої інстанції встановлено, що даний пункт позовних вимог зазначений позивачем помилково, оскільки ОСОБА_1 з роботи звільнено не було.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні посадки пасажирів по станції Київ-Пасажирський, провідником вагону №5 регіонального поїзда №888 сполученням Київ-Волинський-Ворожба ОСОБА_1 було допущено порушення посадових обов`язків. При цьому суд зазначив, що провідник пасажирських вагонів ОСОБА_1 про факт відмови в посадці пасажиру не повідомив бригадира поїзної бригади ОСОБА_2 . Не зважаючи на несправність засобу МТКД, вагон №5 регіонального поїзда №888 сполученням Київ-Волинський-Ворожба, знаходиться поруч з вагоном №6 (вагон бригадира поїзда №888 ОСОБА_2 ), що не заперечувалось позивачем, і неможливість доповісти бригадиру провідників про зазначену ситуацію одразу чи під час прямування поїзда, як зазначив позивач,- є підтверджуючим фактом того, що позивач недобросовісно виконував свої обов`язки провідника пасажирського вагона.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що порушення умов колективного договору, в частині забезпечення присутності на оперативній нараді представника профспілки, членом якої є позивач, адміністрацією Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський не є предметом розгляду позову, оскільки позивач не є членом виборного органу Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія», а отже, накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення не потребує погодження профспілки.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не зазначено та не долучено жодного документального доказу на доведення ним факту заподіяння йому моральної шкоди, у зв`язку з чим, суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно із ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. № 9, судам необхідно з`ясувати чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлення недотримання позивачем Правил перевезення, враховуючи таке.

Відповідно до п. 4.1.1 Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), затвердженої начальником Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський ПЗЗ від 30 липня 2015 року, на шляху прямування поїзда провідник зобов`язаний здійснювати посадку/висадку пасажирів та перевіряти наявність проїзних документів у пасажирів, погасити проїзні документи у порядку, визначеному Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажу та пошти залізничним транспортом України.

Пунктом 7.2. розділу 7 Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила) визначено, що посадка в поїзд осіб, що здійснюють поїздку за повними, пільговими, у тому числі безплатними та груповими, проїзними документами, здійснюється за умови наявності проїзного документа та документа, що посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства), для пасажирів пільгових категорій - додатково оригіналу документа, що підтверджує право на пільговий проїзд.

Згідно пункту 1.7 розділу 1 Правил електронний проїзний (перевізний) документ - електронний документ, сформований за допомогою програмно-апаратного комплексу з оформлення/повернення електронних проїзних (перевізних) документів для забезпечення пасажирських перевезень (далі - ПАК ЕПД ПП), який є підтвердженням договору на перевезення пасажира (багажу).

Посадочний документ - візуальна форма електронного проїзного документа, що роздруковується на паперовому носії або зберігається як сукупність електронних даних (на смартфоні, планшеті тощо).

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2.34 розділу 2 Правил при оформленні електронного проїзного документа пасажир отримує посадочний документ, роздрукований на папері або збережений на електронному носії (мобільний телефон, компактний персональний комп`ютер тощо), що підтверджує факт сплати коштів пасажиром і надає право на проїзд без звернення до квиткової каси. Інформація про оформлені електронні проїзні документи (посадочні документи) заноситься до відповідної відомості. QR-код, розміщений на посадочному документі, зчитується провідником вагона за допомогою відповідного пристрою.

Крім того, згідно абзацу сьомого пункту 2.34 розділу 2 Правил посадка до вагона та проїзд пасажира дозволяється за електронним проїзним документом, що має статус "оплачений". Електронні проїзні документи, що мають статус "використаний", "погашений", "повернений", є недійсними для проїзду.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що для зчитування інформації, розміщеної на електронному проїзному документі, провідник має використати відповідний пристрій, перевіривши при цьому статус такого документа.

Судом першої інстанції зазначено, що Робочою інструкцією провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), затвердженою начальником вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський від 31 липня 2015 року не передбачено забезпечення провідника радіостанцією для зв`язку з бригадиром поїзду та пристроєм «Підон».

Однак, згідно п.5.1. розділу 5 Типового контракту з провідником пасажирського вагона №656 від 30 вересня 2020 року роботодавець зобов`язується організувати роботу працівника, забезпечити умови, необхідні для виконання ним своїх обов`язків. Також відповідно до п. 6.3 розділу 6 вказаного Контракту роботодавець зобов`язаний забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Зокрема, одним із таких засобів мав бути відповідний пристрій для зчитування провідником вагона QR-коду, розміщеного на посадочному документі.

Позивачем не заперечується дійсність проїзного квитка пасажира, ним вказувалося на неможливість встановлення самого факту такої дійсності у зв`язку з технічними недоліками телефону пасажира та відсутністю необхідного пристрою для зчитування інформації з електронного квитка.

Щодо порушення позивачем п.8.2.8. Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), затвердженої начальником вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський від 31 липня 2015 року слід вказати таке.

Колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції щодо можливості виконання позивачем обов`язку доповісти бригадиру про вказану ситуацію одразу чи під час прямування поїзду, оскільки вагон №5 регіонального поїзда №888 сполученням Київ-Волинський-Ворожба знаходився поруч з вагоном №6 (вагоном бригадира поїзда № 888). Зазначений висновок є припущенням, та не відноситься до встановленого порядку інформування керівництва про всі нестандартні ситуації, які виникли під час роботи.

Водночас, відповідно до п.9.4. вказаної Робочої інструкції провідник має право користуватися службовим телефонним, телеграфним та радіозв`язком для інформації причетних керівників про виявлені недоліки щодо забезпечення графіку і безпеки руху поїздів, порушень правопорядку та правил проїзду.

Утім, відповідачем не надано жодних доказів наявності у ОСОБА_1 необхідних технічних засобів для належного виконання Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), затвердженої начальником Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський ПЗЗ від 30 липня 2015 року та Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажу та пошти залізничним транспортом України.

Таким чином, при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, відповідачем не враховані обставини, за яких вчинено проступок, а саме: відсутність належних умов, необхідних для виконання ним своїх обов`язків.

Крім того, пунктом п`ятим статті 19 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" визначено, що представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Пунктом 2.13 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський визначено, що на оперативні наради, на яких розглядаються випадки порушення працівниками трудової дисципліни, адміністрація вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський зобов`язана запрошувати представника профспілки, членом якої є цей працівник.

Відповідач вказував на те, що представника первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» Петровського В.В. в телефонному режимі було повідомлено про дату та час проведення оперативної наради щодо розгляду інформації, викладеної в зверненні до контакт-центру «Якість та сервіс» тема № 190996. Судом першої інстанції взято до уваги дане посилання та зазначено, що вказане підтверджується матеріалами справи.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту повідомлення представника профспілки про оперативну нараду.

Крім того, факт повідомлення заперечувався самим представником первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» - Петровським В.В.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності розглянуто з порушенням процедури, встановленої Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 0,01 коп. слід зазначити таке.

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Приписами ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем є таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, а також розрахунку розміру моральної шкоди, його співмірності з заподіяною шкодою та обґрунтування достатності 0,01 коп. для відшкодування моральних страждань, а тому в цій частині позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Що стосується апеляційних вимог позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо проведення перерахунку заробітної плати за січень 2021 року, то вони колегією суддів не розглядаються, оскільки не були предметом розгляду судом першої інстанції, так як уточнена позовна заява від 04 березня 2021 року щодо цих вимог протокольною ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 15 березня 2021 року була повернута позивачу, у зв`язку з недотриманням вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд під час перегляду справи встановив, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія суддів, враховуючи, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частин 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п 1 п.1 частини 2, частини 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Позивач звернувся до суду з позовом 06 січня 2021 року.

Відповідно до ст.7 Закону України № 1082-IX від 15.12.2020 р. «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року встановлено у розмірі 2 270 грн.

Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави, необхідно стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 908,00 грн. грн. та за апеляційний розгляд у розмірі 1362,00 грн., а разом 2 270 грн.. Доказів про понесення апелянтом інших судових витрат суду не надано.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ № 323 від 09 грудня 2020 року заступника начальника виробничого підрозділу Вагонної дільниці Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Черниша С.В. про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф.Лапчевська

В.А.Нежура