єдиний унікальний номер справи 546/292/20
номер провадження 2/546/59/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., представника позивача Савчука О.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, правонаступником якої є Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Решетилівська міська рада Полтавської області, про визнання права на земельну частку (пай),-

встановив:

У квітні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_2 з вищезазначеною позовною заявою, вимоги якої обґрунтовані тим, що позивач з 17.09.1993 по 06.04.1996 був членом КСП «Промінь Леніна» та працював трактористом. У період з 19.12.1993 по 31.05.1995 ОСОБА_2 перебував на строковій військовій службі в Збройних силах України та після призову не звільнявся з роботи та залишався членом КСП «Промінь Леніна». У 1995 році було сформовано список громадян-членів КСП «Промінь Леніна» Великобагачанського району Полтавської області, що був додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, які мають право на земельну частку (пай), до якого, зокрема, входив ОСОБА_2 . Протягом усього часу позивачу не було видано сертифікату на земельну частку (пай) як члену колгоспу, а пізніше, як йому стало відомо він був викреслений із списку членів КСП «Промінь Леніна», які мали право на земельну частку (пай)

Посилаючись на вищезазначені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у середньому розмірі, що встановлений по Остап`ївській сільській раді як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь Леніна».

Ухвалою судді від 18.08.2020 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 16.09.2020, яке відкладене у зв`язку з потворним витребуванням доказів на 10.11.2020.

Ухвалою суду від 10.11.2020 справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 24.05.2021 залучено до участі у справі правонаступника відповідача Решетилівської районної державної адміністрації - Полтавську районну державну адміністрацію Полтавської області.

Судове засідання неодноразово було відкладено, останнього разу на 01.09.2021.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив (а.с. 49).

В судовому засіданні представник позивача Савчук О.В. позов підтримав, посилався на викладені в позові обставини та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 27.07.2021 та 01.09.2021 не з`явився, повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляли (а.с. 86, 94).

У судове засідання не з`явився представник третьої особи, подали до суду заяву, у якій просили справу слухати за їх відсутності (а.с. 77). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, будь-яких заяв чи клопотань від сторони відповідача щодо розгляду справи до суду не надходило.

З огляду на положення статті 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) задоволенню не підлягаєз огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 17.09.1993 по 06.04.1996 був членом КСП «Промінь Леніна» та працював трактористом та у період з 19.12.1993 по 31.05.1995 ОСОБА_2 перебував на строковій військовій службі в Збройних силах України, що підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Відповідно до архівної довідки № 4 від 09.01.2020., ОСОБА_2 працював трактористом з 1993 по 1996 роки в колгоспі «Промінь Леніна» Великобагачанського району Полтавської області та за 1993, 1995 та 1996 роки в сумі відпрацював 234 днів (а.с. 5).

Згідно наданого позивачем Списку громадян-членів КСП «Промінь Леніна» Великобагачанського району Полтавської області, які мають право на земельну часту (пай), сформованого 1995 року, та зазначено на лицьовій сторінці вказаного писку - 19.12.95, ОСОБА_2 був зазначений у списку під № 1264, однак графа під його порядковим номером у даному списку закреслена. Даний список громадян є Додатком 1 до Державного акта про право колективної власності на землю (а.с. 8-9).

Як зазначено в листі Відділу у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 165/102-20 від 05.02.2020, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Великобагачанською районною державною адміністрацією КСП «Промінь Леніна», ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався (а.с. 7).

З листа Виконавчого комітету решетилівської міської ради Полтавської області від 13.10.2020 №01-38/2834 вбачається, що відповідно до «Технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на землю громадянам - власникам земельних часток (паїв) на ділянці приватизації колишнього КСП «промінь Леніна» в адміністративних межах Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області», розпорядження голови Великобагачанської РДА від 01.03.2003 №99 та розрахунку до нього, розмір земельної частки (паю) членів КСП «Промінь Леніна» на території Остап`ївської сільської ради в умовних кадастрових гектарах становить 2,39 га (а.с.40).

Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» за № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року (далі - ЗУ № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року), колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване ч. 2 ст. 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Згідно з положеннями ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року).

Згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ від 08.08.1995 року за № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993 року) та Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16.04.2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, саме по собі не внесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Висновок суду базується на висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 17 березня 2020 року у справі №396/1683/18-ц.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_2 в період з 17.09.1993 по 06.04.1996 був членом КСП «Промінь Леніна».

Таким чином, враховуючи що ОСОБА_2 , станом на час складення списку громадян-членів КСП «Промінь Леніна», який був додатком до Державного акта, був членом КСП, суд приходить до висновку, що виключення його зі списку, доданого до державного акту, не можна вважати правомірним.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги, у даній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно з вимогами ст. 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01.01.2004. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 71, 75 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється в три роки.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено під час судового розгляду, право на позов у ОСОБА_2 виникло ще у 1995 році, коли КСП «Промінь Леніна» було передано державний акт про право колективної власності на землю, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви іншими сторонами спору.

З позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивач звернувся лише у квітні 2020 року, жодних доказів, які б вказували на поважність причини пропуску строку позовної давності, тобто підтверджували наявність об`єктивних, істотних, непереборних причин, що не залежали від волі позивача, які унеможливлювали його звернення з цим позовом впродовж зазначеного строку, він не надав. В судовому засіданні представник позивача адвокат Савчук О.В. повідомив, що своїм правом на земельну частку (пай) позивач почав цікавитися з 2019 року, в цьому році дізнався, що його було викреслено зі списків членів КСП «Промінь Леніна», які маються право на земельну частку пай. Жодних поважних причин, які б завадили позивачу своєчасно звернутися з вказаним позовом, не зазначив.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

Тому позивач як член КСП повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Промінь Леніна» (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, позивач у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Звертаючись до суду із позовом, позивач не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 07.04.2020 року (справа № 147/294/18) та від 04.08.2021 (справа № 617/537/19).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки з моменту порушення прав ОСОБА_2 пройшло більше трьох років, а доказів, які вказували б на поважність причин пропуску строку позовної давності ним не наведено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись ЦК Української РСР, ЦК України, ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, правонаступником якої є Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Решетилівська міська рада Полтавської області, про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, учасники мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомо.

Представник позивача - Савчук Олег Володимирович , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 5, м. Полтава, .

Третя особа - Решетилівська міська рада Полтавської області, місцезнаходження: вул. Покровська, 14, м. Решетилівка Полтавської області, .

Повний текст рішення складений 01 вересня 2021 року.

Суддя Ю.В. Зіненко