Номер провадження: 22-ц/813/7789/21
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з батьком, на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Пендюри Л.О. 12 березня 2021 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з батьком.

29 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дочок у розмірі 12 тис. грн.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12 березня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про стягнення аліментів було повернуто заявникові.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та направити цивільну справу для продовження розгляду до Біляївського районного суду Одеської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні суду першої інстанції знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з батьком.

29 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дочок у розмірі 12 тис. грн.

Згідно ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з батьком, прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 квітня 2020 року.

Ухвалою суду Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 квітня 2020 року.

Відповідачу за вказаною позовною заявою, ОСОБА_1 , було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач мав право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Дану ухвалу суду відповідач ОСОБА_1 отримав 08 квітня 2020 року, про що свідчить підпис на поштовому повідомленні про отримання вказаної ухвали суду, а тому до 24 квітня 2020 року він мав право подати зустрічну позовну заяву, яку подав до суду першої інстанції 29 січня 2021 року.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 листопада 2020 року цивільну справу № 523/19206/19 (провадження № 2/496/1046/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів, було об`єднано в одне провадження зі справою № 523/16271/19 (провадження № 2/496/921/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з батьком.

Об`єднаній справі присвоєно № 523/16271/19, провадження № 2/496/921/19.

Права та обов`язки учасників справи визначені у статті 43 ЦПК України. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 43 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову.

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

Змістовний аналіз правової природи, сутності, ознак процесуальних строків та їх нормативна регламентація, в тому числі щодо їх поновлення /продовження, дають підстави для висновку, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасника справи перебувають в залежності від дій (бездіяльності), рішень саме конкретно визначеного відповідного учасника справи. Процесуальні строки, як нетипові нормативні приписи, регламентують процесуальну діяльність не усіх учасників цивільного процесу, а лише конкретного учасника справи.

При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Колегія суддів приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві просив суд поновити пропущений строк на подання такої заяви, посилаючись на те, що саме, що 10 листопада 2020 року судом було постановлено судове рішення про об`єднання цивільної справи за його позовом, та за позовом ОСОБА_2 , у зв`язку із чим позивач вважав строки подання відзиву такими, що розпочинають свій перебіг саме з цієї дати.

Однак, вказаному не була надана правова оцінка судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зауважує, що, зважаючи на мету об`єднання позовів в одне провадження, зважаючи, що вказаний процесуальний механізм спрямований на сприяння у дотриманні розумних строків розгляду справи та повному дослідженні вимог позивачам і відповідача, законодавець не передбачив обов`язку суду встановити строк для подання відповідачами відзиву на об`єднані в одне провадження позовні заяви.

Однак, вказане питання (встановлення строку для подання відповідачами відзиву на об`єднані в одне провадження позовні заяви) перебуває в межах дискреційних повноважень судів і відтак, є правом суду.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Белле проти Франції», Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конституцією України та Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення (фактично права на виправлення судової помилки) з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду та строку на оскарження у розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення у справах «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Суддя також зазначив, що одним з найбільш складних питань у процесі прийняття рішення про поновлення строку звернення до суду є визначення критеріїв, за якими суд може визнати причини попуску строку поважними, а підстави для його поновлення виправданими з метою досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про повернення заявнику зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про стягнення аліментів.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 12 березня 2021 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. ч.1 ст. 369, 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12 березня 2021 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про визначення місця проживання дітей з батьком, передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе