ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2332/19Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/739/21 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 300000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович Н.А.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Майки М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 606/2332/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.05.2021 року, прийняту в м. Теребовля суддею Теребовлянського районного суду Мельник А.В., за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пятковського В.І. про визнання протиправними дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Пятковського В.І., у якій просила визнати протиправними дії та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2021 року, а також про стягнення виконавчого збору і про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні № 64101469.

Заявниця у скарзі зазначила, що на виконанні у Теребовлянському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження щодо виконання рішення Теребовлянського районного суду від 9.09.2019 року, яким зобов"язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3

ОСОБА_1 вказала, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2021 року не відповідає вимогам закону, оскільки виконавче провадження відкрито не за зареєстрованим місцем проживання боржника. Зазначила, що вона проживає в АДРЕСА_1 , тому згідно вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення суду має проводитись за зареєстрованим місцем проживання боржника на території Києво - Святошинського району Київської області, а не в Теребовлянському районі.

Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження не надсилалась їй державним виконавцем ні за попереднім, ні за зміненим місцем проживання, а про наявність виконавчого провадження вона дізналась з додатку "Дія". Відтак, незаконно відкривши виконавче провадження, державний виконавець не пересвідчився в належному повідомленні її про виконавчі дії, тому просила визнати протиправними дії державного виконавця, скасувавши постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2021 року.

Ухвалою судді Теребовлянського районного суду від 23.03.2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) Пятковського В.І. в частині вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору і про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні № 64101469.

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 14.05.2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пятковського В.І. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64101469 від 13.01.2021 року - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 14.05.2021 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила її скасувати, постановивши нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

ОСОБА_1 зазначила, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження порушено її права та інтереси. Зокрема, державний виконавець в порушення приписів закону відкрив виконавче провадження не за її зареєстрованим місцем проживання, а за адресою, вказаною стягувачем, яка не є зареєстрованим місцем проживання боржника. Також у справі відсутні докази того, що заявник апеляційної скарги проживає або проживала на час винесення постанови на території виконавчого округу Теребовлянського районного відділу ДВС.

Крім того, факт направлення державним виконавцем боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження не був достатньо перевірений судом, внаслідок чого суд помилково дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення скарги. Доказів про надіслання та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження не надано.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що судом при вирішенні скарги не враховано правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року у справі № 380/7750/20 і від 05.05.2021 року у справі № 160/15005/20.

14.06.2021 року представник Теребовлянського районного відділ ДВС подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. Вказав, що виконавче провадження відкрите державним виконавцем за адресою, зазначеною у виконавчому документі, із урахуванням заяви стягувача про примусове виконання рішення суду. Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику рекомендованим листом за місцем проживання, що вказане у виконавчому листі. Отже, держаним виконавцем виконано вимоги Закону України "Про виконавче провадження", тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

23.06.2021 року стягувач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що ухвала Теребовлянського районного суду від 14.05.2021 року відповідає вимогам закону, а апеляційна скарга є безпідставною і подана виключно з метою уникнення виконання рішення суду про встановлення побачень з дитиною. ОСОБА_2 вказав, що державний виконавець Теребовлянського районного відділу ДВС правомірно відкрив виконавче провадження за адресою, яка вказана у виконавчому документі. Крім того, місцем проживання ОСОБА_1 та їх дочки ОСОБА_3 є будинок по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Центру соціального обслуговування Золотниківської сільської ради № 600 від 28.10.2020 року. Також, факт проживання ОСОБА_1 на території Теребовлянського району установлено постановою Тернопільського апеляційного суду від 12.11.2020 року. Разом з тим, стягувач вказав, що боржник ОСОБА_1 не проживає в АДРЕСА_1 . Так, він 6.03.2021 року та 14.03.2021 року приходив за цією адресою, щоб побачити свою дитину, однак з"ясувалось, що ОСОБА_1 у квартирі не проживає. Вказане підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та поясненнями. Зокрема, сусід з квартири АДРЕСА_3 , яка має спільний тамбур з квартирою АДРЕСА_4 пояснив, що ОСОБА_1 з дитиною тут не проживають, квартира тривалий час здається в оренду і у житловому приміщенні проживають інші особи. Крім того, згідно відповіді виконкому Вишневської міської ради Київської області від 7.04.2021 року № 3/02-1062 ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на момент складення довідки відсутні. Також, телефоном ОСОБА_1 повідомила працівникам Вишневської міської ради Київської області, що вона перебуває на Закарпатті у друзів і не відомо, коли повернеться за місцем реєстрації.

ОСОБА_2 також зазначив, що він з жовтня 2018 року не має можливості бачитись з дитиною, оскільки ОСОБА_1 чинить різні перешкоди і не виконує рішення суду. Враховуючи ці обставини, він подав виконавчий лист саме до Теребовлянського районного відділу ДВС, оскільки відповідно до частини 1 статті 24 Закону України " Про виконавче провадження" виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження належить стягувачу.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Майка М. Б., який апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати оскаржувану ухвалу, постановивши нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

Представник Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з"я вився, хоч був належно повідомлений про його час та місце.

ОСОБА_2 10.08.2021 року надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання.

Враховуючи наведене, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи без участі учасників справи, які не з"явились в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволення скарги, суд виходив з того, що головний державний виконавець Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пятковський В.І. правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 12.11.2020 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи відомо, що рішенням Теребовлянського районного суду від 23.06.2020 року у справі № 606/2332/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою дочкою - задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі будь - якими засобами зв`язку. Визначено ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні дочки ОСОБА_3 , встановивши час спілкування з дитиною кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. до 17.00 год. в присутності матері ОСОБА_1 , а також спілкування батька ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_3 будь - якими засобами в мережі інтернет кожного вівторка та п`ятниці з 17.00 год. до 17.30 год. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12.11.2020 року рішення Теребовлянського районного суду від 23.06.2020 року в частині визначення способу виховання дитини змінено, встановлено ОСОБА_2 час спілкування з дочкою кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. до 17.00 год. без присутності матері ОСОБА_1

12.11.2020 року за заявою стягувача Теребовлянським районним судом видано виконавчий лист, у якому у відомостях щодо боржника вказано: ОСОБА_1 , зареєстрована у АДРЕСА_2 .

22.12.2020 року стягувач за виконавчим листом ОСОБА_2 звернувся із заявою до Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження, до якої додав, зокрема, оригінал виконавчого листа від 12.11.2020 року.

13.01.2021 року головним державним виконавцем Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пятковським В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 12.11.2020 року справа № 606/2332/19.

13.01.2021 року боржнику ОСОБА_1 направлено постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, вказаною у виконавчому документі.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено надсилання документів виконавчого провадження боржнику за адресою, визначеною у виконавчому листі.

Перелік необхідним умов для прийняття приватним виконавцем виконавчого документу до виконання визначено у частині 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, він повертається стягувачу виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, в тому числі, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання (пункт 10 частини 4 статті 4 цього Закону).

З матеріалів справи видно, що 22.12.2020 року стягувач ОСОБА_2 звернувся із заявою до Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження.

У заяві ОСОБА_2 зазначив, що протягом останнього року боржник змінювала своє місце проживання, а також місце проживання малолітньої дитини, тому є підстави вважати, що боржник може уникати виконання рішення шляхом зміни місця проживання.

Заявник вказав, що на момент подання заяви, ОСОБА_1 разом з їх дитиною фактично проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується висновком інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів від 11.11.2020 року, складеного працівниками Служби у справах дітей Теребовлянської РДА.

Крім того, ОСОБА_2 подав довідку №600 від 28.10.2020 року, видану Центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Золотниківської сільської ради, із змісту якої видно, що ОСОБА_1 із малолітньою дочкою ОСОБА_7 проживають за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 47).

Згідно відомостей щодо реєстрації місця проживання видно, що ОСОБА_1 з 04.07.2006 р. по 14.11.2018 р. була зареєстрована в АДРЕСА_5 .

14.11.2018 року ОСОБА_1 змінила місце проживання та зареєструвалась в будинку по АДРЕСА_2 . 04.11.2019 року ОСОБА_1 знялась з реєстрації із указаного місця проживання.

З 29.11.2019 року ОСОБА_1 знову зареєструвалась за адресою АДРЕСА_2 , а 16.01.2020 року боржника знято з реєстрації з указаного місця проживання.

З 13.02.2020 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом установлено, що до заяви про примусове виконання рішення Теребовлянського районного суду від 23.06.2020 року стягувач подав виконавчий лист, виданий Теребовлянським районним судом 12.11.2020 року, у якому вказано адресу місця проживання боржника ОСОБА_1 - будинок в АДРЕСА_2 .

Отже, судом вірно установлено, що виконавчий документ, де місцем проживання боржника зазначено АДРЕСА_2 пред`явлено до виконання державному виконавцю у відповідності до положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що положення Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника, зазначеного у виконавчому документі.

Згідно ч.3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Як видно із змісту долученого до матеріалів справи рішення Теребовлянського районного суду від 19.02.2019 року у справі № 606/2667/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Теребовлянської РДА про визначення місця проживання дитини, позивачка ОСОБА_1 пояснювала, що є власником двох житлових будинків в АДРЕСА_6 (а.с.69).

Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно абз. 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як зазначено у статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місць проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

Отже, положення ч. 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з ч. 3 статті 26 цього ж Закону, щодо відомостей про «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.

У пункті 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5) зазначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що головний державний виконавець Теребовлянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), керуючись ст. ст. 4, 24, 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження», та враховуючи зазначену стягувачем у заяві про примусове виконання рішення інформацію, правомірно відкрив виконавче провадження № 64101469.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2021 року винесена головним державним виконавцем Теребовлянського районного відділу ДВС з порушенням вимог закону, колегія суддів вважає безпідставними. При цьому сам по собі факт реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не може в даному випадку бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкрито державним виконавцем на підставі заяви стягувача за місцем фактичного проживання боржника ОСОБА_1 , зазначеного у виконавчому документі.

Крім того, за змістом частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням не пізніше наступного дня. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2021 року державний виконавець направив боржнику ОСОБА_1 копії винесених постанов, у тому числі і про відкриття виконавчого провадження, за адресою, що зазначена у виконавчому листі (а.с.34-39).

Тобто, державним виконавцем виконано вимоги закону щодо надсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що вірно враховано судом при вирішенні скарги ОСОБА_1 . Отже, доводи скарги щодо неналежної перевірки судом першої інстанції указаних обставин колегія суддів відхиляє.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування судової практики, яка сформована у постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року, № справи 380/7750/20 та від 05 травня 2021 року, № справи 160/15005/20 слід вказати наступне.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Указаний правовий висновок відповідає позиції, висвітленій в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року, № справи 335/10332/19.

Як вірно було установлено судом, у постанові Верховного Суду від 31.03.2021, справа №380/7750/20, у виконавчому документі - виконавчому написі нотаріуса, який було подано приватному виконавцю до примусового виконання, містились відомості як про адресу проживання боржника, так і про адресу реєстрації, які значились у різних виконавчих округах.У вказаній справі констатовано, що відповідач не надав жодних доказів, що позивач проживає, перебуває, працює у місті Києві.

В постанові Верховного суду від 05.05.2021, № справи 160/15005/20 установлено, що приватний виконавець діяв неправомірно, оскільки ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника, яке не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, й за відсутності належного підтвердження того, що боржник має майно на території міста Києва чи фактично там проживав.

У справі, яка на даний час переглядається апеляційним судом, виконавчий лист від 12.11.2020 року, виданий Теребовлянським районним судом, містить лише одну адресу місця проживання боржника, що відповідає місцю відкриття виконавчого провадження. Крім того, стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження було надано інформацію щодо місця проживання боржника та подано відповідні докази.

Тобто, обставини у справах різняться, що було враховано судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення скарги.

У відповідності до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.05.2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 25.08.2021 року.

Головуючий

Судді