Провадження 4-с/311/11/2021
Справа № 0802/8013/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретаря судового засідання Дудка Н.В., за участю представника Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кійко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), -

В С Т А Н О В И В:

До Василівського районного суду Запорізької області звернувсяОСОБА_1 із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08.04.2013 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_2 витрати на лікування в сумі 4 731,76 грн., витрати на поховання в сумі 7659,40 грн., судовий збір в сумі 119,76 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., всього 12540,92 грн. в рівних частках по 6270,74 грн. кожному. На підставі вказаного судового рішення виданий виконавчий лист, який знаходився на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області (виконавче провадження №38716620) В ході виконання рішення суду, постановою ВДВС Василівського РУЮ 04.07.2013 року був накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08.04.2013 року змінено та постановлено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2708,80 грн., ОСОБА_2 2708,80 грн., а всього 5417,60 грн. Згідно отриманої інформації виконавче провадження №38716620 було завершене 31.12.2013 року, виконавчий документ повернутий стягувану відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». При поверненні виконавчого документу державний виконавець не скасував постанову про накладення арешту на майно та заборону його відчуження. На сьогодні будь-яких виконавчих документів відносно заявника на виконанні Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не перебувають, а накладений арешт на майно заявника позбавляє його права вільно користуватися та розпоряджатися ним. При зверненні до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про зняття арешту та заборони на його відчуження, заявникові було відмовлено, оскільки

виконавче провадження знищено. Посилаючись зазначені обставини, заявник просить суд визнати неправомірною дії (бездіяльність) співробітників Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в частині не скасування та не виключення відомостей про арешт майна та заборону на його відчуження; зобов`язати співробітників Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) скасувати та виключити відомості про арешт та заборону на відчуження майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження №1652243 (спеціальний розділ), внесені 15.07.2013 року державним реєстратором, - Василівським районним управлінням юстиції. Таран Юлією Анатоліївною, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Серії та номер ВП№38716620. виданого 04.07.2013 року.

Ухвалою від 23 липня 2021 року відкрито провадження за скаргою, призначено дату судового розгляду.

04.08.2021 року представник Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кійко А.С. надав суду заперечення на скаргу в яких зазначено, що відповідно до витягу із спец розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП№38716620 завершене 31.12.2013 року і виконавчий документ повернуто стягувану на підставі пункту 2 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Проте, наслідки завершення виконавчого провадження щодо зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження. При цьому, у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження не вважається закінченим, оскільки законодавцем стягувачу надана можливість повторно пред`явити виконавчий документ до примусового виконання, а державному виконавцю не надано право зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу. В даному випадку виконавче провадження не було закінчено, а тому повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд відмовити в задоволенні скарги.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Ганюков В.Д. не з`явилися, представник надав суду заяву про розгляд скарги без участі скаржника та його представника.

Представник Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кійко А.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заінтересовані особи стягувані ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з тим, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, суд вважає за можливим розглянути скаргу за їх відсутності.

Суд, вивчивши скаргу та надані письмові докази, дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

З матеріалів справи, вбачається, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08.04.2013 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_2 витрати на лікування в сумі 4 731,76 грн., витрати на поховання в сумі 7659,40 грн., судовий збір в сумі 119,76 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., всього 12540,92 грн. в рівних частках по 6270,74 грн. кожному.

На підставі вищевказаного рішення суду виданий виконавчий лист №2/311/161/2013 від 04.07.2013 року, який перебував на виконанні Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області (виконавче провадження №38716620).

04.07.2013 року державним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ Третьяк Є.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

04.07.2013 року постановою державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ Третьяк Є.М. накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, номер запису про обтяження 1652243 арешт всього нерухомого майна, та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номер запису про обтяження 13793772 - арешт всього рухомого майна.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08.04.2013 року змінено та постановлено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2708,80 грн., ОСОБА_2 2708,80 грн., а всього 5417,60 грн.

Згідно інформації, яка міститься в ВП-спецрозділ, по виконавчому провадженню №.12.2013 року державним виконавцем винесене постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

09.07.2021 року Василівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) заявнику ОСОБА_1 надано відповідь про відмову в задоволенні заяви про зняття арешту з майна.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Так, за правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження

мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина 7 статті 12).

Пунктом 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 ст. 47 Закону було визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення

строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно з частинами 1, 2 ст.50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як встановлено судом, 31.12.2013 року державним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Відтак, державним виконавцем не виносилась постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», які б давали підстави для зняття арешту з майна, передбачені ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, виконавчий документ повертався державним виконавцем не до суду, а стягувачу.

Таким чином, оскільки вказане виконавче провадження було завершено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернутий без виконання саме стягувачу, а не до органу який його видав, це не позбавляє стягувача права повторного звернення до ДВС у строки, встановлені законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про

відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент повернення постановою від 31.12.2013 року виконавчого документа стягувачу були відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту, накладеного на майно боржника. Тому державний виконавець, який при поверненні виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не скасував арешт майна боржника, діяв з метою забезпечення виконання рішення суду, в межах, в порядку та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент прийняття відповідної постанови, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447, 448, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений і підписаний 27.08.2021 року

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О. Нікандрова