ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Херсон

Справа №766/6235/21

Номер провадження №22-ц/819/1286/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач):Ігнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Полікарпової О.М.
При секретарі:Литвиненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року під головуванням судді Кузьміної О.І. у справі за скаргою адвоката Найченка Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року заявник звернувся до суду із вказаною скаргою, посилаючись на те, що головним державним виконавцем Муценко Д. здійснено з порушенням вимог закону розрахунок заборгованості ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №59017120 з примусового виконання виконавчого листа №766/383/19, виданого Херсонським міським судом Херсонської області 24.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ј всії видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно починаючи з 08.01.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Заявник зазначив, що державний виконавець розрахував заборгованість на підставі ч.2 ст. 195 СК України із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника, не вирахувавши податки та збори: податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%). Просить визнати дії головного державного виконавця неправомірними та зобов`язати його здійснити розрахунок заборгованості за ВП №59017120 з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року скаргу задоволено. Суд ухвалив: визнати дії головного державного виконавця Корабельного РВ ДВС у місті Херсоні Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д. щодо здійснення розрахунку заборгованості за ВП №59017120, з примусового виконання виконавчого листа №766/383/19 виданого 24.01.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно починаючи з 08.01.2019 року до досягнення дитиною повноліття - без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника неправомірними.

Зобов`язано головного державного виконавця Корабельного РВ ДВС у місті Херсоні Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д. здійснити розрахунок заборгованості за ВП №59017120, з примусового виконання виконавчого листа №766/383/19 виданого 24.01.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно - з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги. При цьому просить взяти до уваги, що застосовані судом норми стосуються відрахувань аліментів із фактично отриманого боржником заробітку (доходу), однак в даному випадку аліменти вираховувались із середньомісячної заробітної плати, тобто економічного показника, який характеризує розмір нарахованої заробітної плати штатних працівників за певний проміжок часу (місяць, квартал, рік, тощо) та не відноситься до поняття фактично отриманого доходу (заробітку) особою. При цьому, ні Сімейним кодексом України, ні Податковим кодексом України не передбачено, що при вирахуванні аліментів необхідно відраховувати податки із вказаного середньомісячного показника.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Згідно вимог ч.2 ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працює на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу врахував правові позиції Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), яка відступаючи від висновку, викладеного у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18) зробила висновок про те, що стаття 81 СК України та частина третя статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, відповідно до пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Разом з тим наведений висновок щодо переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, стосується випадків, коли особа працює та отримує реальний заробіток як дохід, з якого й розраховується розмір аліментів або заборгованості.

Проте у даній справі спір виник з приводу розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів, як непрацюючої особи, яка реальних доходів (реального заробітку) не отримувала.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто у частині другій статті 195 ЦПК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

Показники оплати праці у формах державних статистичних спостережень визначені з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників, мета яких є встановити показник середньої заробітної плати, у тому числі для випадків застосування частини другої статті 195 СК України, але не для встановлення реальної заробітної плати, із якої мають розраховуватись податки та збори.

Згідно п.4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Тобто довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 , зроблений на підставі середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості в порядку частини другої статті 196 СК України без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а заборгованість підлягає перерахунку.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що аліменти нараховані з урахуванням відсутності реального заробітку, а тому державний виконавець правомірно здійснив розрахунок виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості на час виникнення заборгованості без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Суд першої інстанції помилково задовольнив скаргу застосувавши правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18 і від 31 липня 2020 року у справі № 234/15413/17, оскільки вказані правові позиції стосуються нарахування аліментів із усіх видів реально отриманого доходу (заробітку) боржника, тоді як в даній справі спір виник з приводу нарахування аліментів із середньомісячного заробітку у даній місцевості.

У випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно з якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 року №759/1727/16 та від 22.04.2021 року № 753/17563/19.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року, - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги адвоката Найченка Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 30 серпня 2021 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова