Справа № 378/928/20
Провадження № 2/369/1728/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря - Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа яка не замовляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» завдані збитки у розмірі 11314,81 грн.; та суму сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, позивач Страхова компанія «ПЗУ Україна» посилається на наступне.

25.11.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ131200.

Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Шевроле», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

09.06.2019 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Міцубісі», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в м. Києві на пр. Броварський, 5 допустив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 03.07.2020 року по справі № 755/9667/19 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначає, що із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти.

На підставі вище зазначених страхових актів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 19 472,87 грн.

Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застраховану в ПрАТ «СК «Уніка», то остання керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 8 158,06 грн. Таким чином, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору.

Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Позивачем зазначено, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 11 314,81 грн.

Таким чином у розумінні ст. ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього, а тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 16.10.2020 року цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа яка не замовляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди направлено за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.11.2020 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д.

Ухвалою суду від 10.11.2020 р., прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 , третя особа яка не замовляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

23.03.2011 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. У поданому відзиві, відповідач вказав, що відшкодування за договором майнового страхування, не має права регресної вимоги до особи, яка заподіяла шкоду. В даному випадку регресні зобов`язання не виникають, а існує перехід права вимоги від потерпілого до страхової компанії (суброгація).

В поданому відзиві відповідач вважає, що посилатися на "п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", у якості підстав для формування суми позову неможливим, а вимогу позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 11 314,81 безпідставною тобто, відповідно до методики п.7.39. ПАТ"СК" ПЗУ Україна" під час формування суми виплати відшкодування мала б застосувати кофіцієнт зносу, але скористалась своїм правом відповідно "Правила добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО)" від 25.03.1997 затвердженого Укрстрахнаглядом 25.03.1997 N19-1 в п.3.10. якого вказано, що "При страхуванні транспортних засобів страхувальнику, за згодою зі страховиком, надається право укладати договір за умови відшкодування збитків без урахування знижки на знос частин, деталей і приладдя, що підлягають заміні у разі їхнього пошкодження або знищення, зі сплатою додаткового платежу до тарифу «Каско», залежно від терміну експлуатації транспортного засобу.

Вважає, що у відповідача не мають виникати обов`язки сплачувати різницю між відшкодованою ПАТ "Страховою компанією "Уніка" шкодою та сумою, яка передбачена відповідно до договору Каско на підставі того, що ПАТ «СК ПЗУ Україна» скористалась своїм правом. Тим більше, що відповідно до «Правила добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО)» ПАТ «ПЗУ Україна» отримала від страхувальника винагороду у якості додаткового платежу до тарифу.

23.03.2021 року від відповідача на адресу суду надійшли уточнення до відзиву.

26.04.2021 року від представника позивач ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, де представником позивача, зокрема зазначено, що сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № АМ131200 від 23.11.2018 року (пункт 6 договору) було погоджено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом визначення вартості відновлювального ремонту, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу (п. 6 договору), а також вартість ремонтних робіт на підставі рахунку СТО.

В подальшому з метою визначення вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Шевроле» державний номерний знак « НОМЕР_1 », ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було здійснення направлення страхувальника на СТО - СПД ОСОБА_4 .

Згідно до рахунок №00069-19/06/11 від 11.06.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевроле» державний номерний знак « НОМЕР_1 » склала: 19 472,87 грн.

На підставі вищевказаної рахунку ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було складено розрахунок страхового відшкодування та в подальшому згідно страхового акту було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на рахунки СТО у розмірі 19 472,87 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом № АМ4766556 в ПрАТ «СК «Уніка», то остання керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування у розмірі 8 158,06 грн.

Представник позивача зазначає, що скористався свої правом на звернення до страхової компанії відповідача, а ПрАТ «СК «Уніка» виплатила всю суму, яку потрібно було відшкодувати за договором обов`язкового страхування.

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 11314,81 гри., яке повинна відшкодувати відповідач на підставі викладеного вище.

Представник позивача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. В поданій позовній заяві позивач просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача, позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 25.11.2018 р. між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 131200, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «CHEVROLET Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору з 25.11.208 р. по 24.11.2019 р.

Встановлено, що 09.06.2019 року, о 13-50 годині, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lanser», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в м. Києві на пр. Броварський, 5 допустив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2019 р., винним у скоєнні ДТП, що сталася 09.06.2019 р. о 13-50 годині в м. Києві на пр. Броварський, 5 визнано ОСОБА_1 .

Так, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2019 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Як свідчать матеріали справи, внаслідок ДТП, що мала місце 09.06.2019 р. о 13-50 годині в м. Києві на пр. Броварський, 5 , автомобіль «CHEVROLET Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності гр. ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та яким керував на відповідній правовій підставі гр. ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується актом огляду пошкодженого ТЗ від 10.06.2019.

Вбачається, 10.06.2019 р. власник пошкодженого автомобіля марки «CHEVROLET Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

В подальшому з метою визначення вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «CHEVROLET Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 , ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було здійснення направлення страхувальника на СТО - СПД ОСОБА_4 .

Відповідно до рахунок №00069-19/06/11 від 11.06.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «CHEVROLET Cruze», д.н.з. НОМЕР_1 склала: 19 472,87 грн.

Вбачається, що за результатами огляду транспортного засобу, ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» було складено страховий акт № UA008/L02/01 від 02.07.2019 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього від 02.07.2019 р. на підставі результатів огляду транспортного засобу, згідно яких сума страхового відшкодування визначена в розмірі 19 472,87 грн.

На підставі вищезазначеного страхового акту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 19 472,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32125 від 02 липня 2019 року.

При цьому, згідно з умовами договору страхування № АМ 131200 від 23.11.2018 р., укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна», (пункт 6 договору) було погоджено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом визначення вартості відновлювального ремонту, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу (п. 6 договору), а також вартість ремонтних робіт на підставі рахунку СТО.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК«Уніка» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4766556 (забезпечений транспортний засіб «Mitsubishi Lanser» д.н.з. НОМЕР_2 ), за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 8 158,06 грн.

01.08.2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до ПрАТ «СК «Уніка» з вимогою в порядку суборгації № 364/2019 в розмірі 19 472,87 грн. внаслідок винних дій страхувальника.

Згідно страхового акту/наказ №00304837 від 23.09.2019 року ПрАТ «СК «Уніка» перерахувало ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування, згідно претензiї №364/2019 від 01.08.2019 в розмірі 8158,06 грн.

30.10.2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до відповідача ОСОБА_1 , із претензією про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яке здійснило ПрАТ «СК «Уніка» в розмірі 11 314,81 грн.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винна особа - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статі 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком - ПрАТ «СК «Уніка», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У зв`язку із заміною сторони кредитора в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18), від 03.12.2020 року у справі № 352/1384/18 ( провадження № 61-19013ск19).

Враховуючи, що сума відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Уніка» в порядку регресу позивачу у розмірі 8158,06 грн., визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» потерпілому, становлять 19 472,87 грн., тому різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 16, 22, 979, 980, 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа яка не замовляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ) суму завданих збитків у розмірі 11314,81 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.Д.Усатов