КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року місто Київ.

Справа 369/5581/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10944/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Міщенко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року ( у складі судді Янченко А.В. повний текст ухвали складено 27 квітня 2021 року) про забезпечення позову,

в справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації переходу права власності, -

В С Т А Н О В И В:

26.04.2021 року ОСОБА_3 подала до Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що наприкінці лютого 2021 року ОСОБА_3 дізналась, що право власності на належні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, 02.02.2021 року було перереєстровано на громадянку України ОСОБА_2 нотаріусом Марченко Альоною Олегівною. Інформацію про нових власників повідомила компанія, що здійснює охорону житлового будинку.

В подальшому, від довіреної особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дізналася, що право власності на зазначені вище об`єкти нерухомого майна були перереєстровані на громадянку України ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 02.09.2019 номер 889 від 02.09.2019 року, договору про задоволення вимог іпотекодержателя номер 892 від 02.09.2019 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя номер 894 від 02.09.2019 року.

Заявниця посилається на те, що ОСОБА_3 в 2019 році дійсно укладала вищезазначений договір іпотеки з ОСОБА_2 , за якими заявницею в іпотеку були передані вищезазначені об`єкти, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя із відкладальною умовою (обставиною). Договір іпотеки забезпечував виконання зобов`язань ОСОБА_4 (чоловіка ОСОБА_3 ) за договором позики від 02.09.2019.

В свою чергу, в договорах про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 узгодили процедуру переходу права власності на об`єкти нерухомого майна до ОСОБА_2 (звернення стягнення на предмет іпотеки) у випадку, якщо чоловік ОСОБА_3 не виконає своїх зобов`язань за договором позики. У відповідних договорах було передбачено, що права та обов`язки сторін за договорами виникають на 31-й день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця та/або позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Заявниця посилається на те, що її передбаченим договорами про задоволення вимог іпотекодержателя способом не повідомляли про існування заборгованості за договором позики, не пропонували погасити заборгованість та не повідомляли, що у випадку її непогашення буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як сама ОСОБА_2 , так і її довірена особа ОСОБА_5 знали, що ОСОБА_3 з березня 2020 року проживає на території Польщі, але жодним чином не повідомили її про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_3 відомо, що її чоловік погашав позику (принаймні частково), передаючи грошові кошти через довірену особу ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 має намір звернутись до суду із позовом за захистом своїх порушених прав, в тому числі із вимогами про скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

ОСОБА_3 має намір в червні 2021 року повернутись в Україну, де фактично не матиме нерухомості для проживання разом із двома дітьми 6 та 13 років, адже право власності на будинок та земельну ділянку вже зареєстровані за іншою особою, яка хоче продати їх.

Станом на даний момент будинок та земельна ділянка виставлені на продаж довіреною особою ОСОБА_2 ОСОБА_5 за заниженою вартістю - 250 000 доларів США при реальній вартості щонайменше на 100 000 доларів більше, ніж заявлена. У випадку продажу будинку за заниженою вартістю, на думку заявника, це вочевидь істотно ускладнить захист порушених прав ОСОБА_3 . Наведене підтверджується оголошенням, опублікованим на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 24.06.2021 року відповідно до відмітки на поштовому конверті, безпосередньо до Київського апеляційного суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд прийняв доказ, який не відповідає вимогам діючого процесуального законодавства щодо допустимості та достовірності доказів. Так як долучене оголошення про можливий продаж будинку є недопустимим та недостовірним доказом з огляду на наступне: на фотографіях в мережі Інтернет залишились фото оголошення квартири з обладнанням (сантехнікою, меблями, електроприладами тощо), однак на дату подання апеляційної скарги в будинку відсутні електроприлади, меблі, сантехніка тощо; в оголошенні зазначено адресу « АДРЕСА_2 », однак в у всіх правовстановлюючих документах зазначено « АДРЕСА_1 »; оголошення розміщене 23 квітня, а договір про надання правової допомоги укладений 20 квітня, що наводить адвоката Марченко Н.М. на думку, що вказане оголошення створене для звернення до суду.

При цьому, посилається на правові висновки ВПВС від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17, на постанову від12.02.2020 року №381/4019/18

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 98-99).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 134-135).

В строк визначений судом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила не приймати доводи про неналежність доказу - оголошення про продаж майна від 23 квітня 2021 року , адже аналогічні оголошення були розміщені представниками ОСОБА_2 і раніше, як приклад надається оголошення з сайту 100realty.ua за 14 квітня 2021 року, яке вже є неактивним, але збережене ОСОБА_3 ;

Відсутність в оголошеннях «вул. Кулажина» та зазначення «вул. Ватутіна», можна пояснити тим, що «вул. Кулажина» відсутня на карті, у зв`язку з тим, що вона знаходиться поряд «з вул. Ватутіна» тому, представники ОСОБА_2 , мабуть, і зазначають її в деяких оголошеннях як місцезнаходження житлового будинку та земельної ділянки ;

У відзиві заявник просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Києво- Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні просила залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник, обґрунтовував необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно оскільки, невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав ОСОБА_3 , за захистом яких вона має намір у встановлений законом строк звернутись до суду.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із заходів забезпечення позову , визначеним законом є накладення арешту на майно.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

У свою чергу, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, у таких немайнових спорах має досліджуватися, зокрема, чи зможе позивач ефективно захистити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 року у справі № 910/11857/20.

З наведених у заяві про забезпечення позову обставин та обґрунтувань вбачається, що заявниця планує звернутися до суду із позовом про скасування рішень про державну реєстрацію переходу права власності до ОСОБА_2 на - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, право власності, на яке згідно позиції заявниці набуто ОСОБА_2 в порушення п. 5.3. договорів про задоволення вимог іпотекодержателя за реєстровими номерами № 892 (щодо житлового будинку) та АДРЕСА_3 (щодо земельної ділянки), згідно яких права та обов`язки сторін за договорами виникають на 31-й день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця та/або позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, згідно п. 4.1. вищевказаних договорів, було передбачено, що така вимога надсилається на адресу за місцем реєстрації (фактично місця проживання) іпотекодавця та/або позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання відповідних вимог.

Оскільки заявниця, яка з березня 2020 року проживала в Республіці Польща, не отримувала письмової вимоги, як передбачено п. 5.3. договорів про задоволення вимог іпотекодержателя заявниця вважає, що рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 були прийняті приватним нотаріусом Марченко А.О. із грубим порушенням норм чинного законодавства та п. 5.3. договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, що є підставою для скасування відповідних рішень.

Суд встановив, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує спір про право власності на житловий будинок та земельну ділянку; забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, про яке просить ОСОБА_3 , є співмірним із майбутніми позовними вимогами про скасування рішень про реєстрацію переходу права власності на відповідні об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 ; існує реальна загроза утруднення захисту права ОСОБА_3 в межах тих позовних вимог, які вона планує заявити.

При цьому, вжиття забезпечення у даній справі до вирішення спору, по суті, не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав заявниці. Заявлені ОСОБА_3 заходи забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами, які позивач мала намір подати.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновок суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а саме: - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Доводи апеляційної скарги, щодо неналежності доказів на підтвердження наміру відповідача відчужити нерухоме майно, колегія суддів не приймає, оскільки з матеріалів справи чітко вбачається реальна можливість відчужити таке майно, що утруднить ефективний захист позивача в межах заявленого позову і змусить останню доповнювати вимоги та залучати до розгляду справи нових власників .

Під час апеляційного розгляду з пояснень представників сторін встановлено, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації переходу права власності на майно, на яке накладено арешт вже заявлені і розглядаються судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки ВПВС в справі № 753/22860/17, колегія суддів оцінює критично, оскільки висновки у вказаній постанові лише доводять законність ухвали суду першої інстанції, оскільки ВС залишив без змін постанову апеляційного суду , якою були вжиті заходи забезпечення позову.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

Одночасно, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року про забезпечення позову до подачі позовної заяви - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2021 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик