Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2472/21 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/2472/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Данчук Ганни Олександрівни про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Б. в м. Новоград-Волинський,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення, індексний номер: 41724532 від 21.06.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , вчинене державним реєстратором виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області Данчук Г.О., на підставі якого був вчинений запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначила, що вона ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2018 (справа №296/3627/18) визнана потерпілою в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 30.11.2012 за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст. 190, ч.3 ст.190, ч.1 ст. 366 КК України, оскільки була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . Зазначає, що досудовим розслідуванням в межах кримінального провадження встановлено, що відділом державної виконавчої служби Новоград-Волинського РУЮ було виставлено на публічні торги вказану вище квартиру. Вказує, що внаслідок проведення незаконних прилюдних торгів, визначено переможця ОСОБА_3 , який 30.06.2015 здійснив продаж даної квартири для ОСОБА_4 . Стверджує, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2018 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04.06.2018 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що 18.06.2018 державним реєстратором Данчук Г.О. було здійснено оспорювану реєстрацію права власності на дану квартиру в період дії арешту, встановленого ухвалою слідчого судді. Вважає, рішення державного реєстратора Данчук Г.О. незаконним, оскільки його було вчинено всупереч вимогам чинного законодавства України, і остання не мала жодних прав та повноважень, встановлених законом на ухвалення такого рішення. Стверджує, що оспорюване рішення порушує її права як потерпілої в кримінальному провадженні, досудове слідство в якому до теперішнього часу не завершене, оскільки вона була зареєстрована та мала право проживати у спірній квартирі. З огляду на викладене просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №41724532 від 21.06.2018 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не звернуто уваги, що арешт слідчого судді на спірну квартиру діяв в період з 20.04.2018 по 02.07.2020. Зазначає, що державний реєстратор не мала права вчиняти запис про державну реєстрацію права власності, оскільки ухвала суду про затвердження мирової угоди не є рішенням суду. Стверджує, що згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.07.2020 по справі №296/5786/20 постанову старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції Житомирської області від 19.09.2019 про закриття кримінального провадження №0000279 скасовано, а матеріали справи направлено до СУ ГУНП в Житомирській області для проведення розслідування. Зазначає, що скасування арешту на спірну квартиру згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2020 було постановлено до ухвали слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Вважає, що протиправне розпорядження речовим доказом до закінчення досудового розслідування у справі впливає на обсяг її прав, оскільки в разі закінчення досудового слідства та передачі кримінальної справи до суду може ускладнити чи зробити неможливим повернення спірної квартири законному власнику, а тому просить скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2021, визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №41724532 від 21.06.2018 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 03.10.2012 та знята з реєстрації - 18 листопада 2013 року. Наведене підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданого Новоград-Волинським МВ УМВС України в Житомирській області 30.12.2009.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 13.12.2019 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2005.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 13.12.2019 також вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була предметом іпотеки, реєстраційний номер іпотеки: 7267702 від 27.05.2008.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області по справі №2-169 було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира була реалізована на прилюдних торгах, переможцем яких став покупець ОСОБА_6 .

Відповідно до розписки від 18 листопада 2013 року ОСОБА_1 зазначила, що добровільно звільнила спірну квартиру, зобов`язується знятися з реєстрації та претензій до нового власника квартири не має.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15 травня 2013 року по справі №285/858/13-ц, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 31 липня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Постановою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури області молодшого радника юстиції М. Тещенком від 26.02.2018 квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000279 від 30.11.2012 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року по справі №285/2450/17, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 23 травня 2018 року, затверджено мирову угоду, якою визнано за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру.

Згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2018 у межах кримінального провадження №0000279 від 30.11.2012 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, накладено арешт на спірну квартиру в частині заборони відчуження у будь-який спосіб.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 13.12.2019 вбачається, що державним реєстратором виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради прийнято рішення №41724532 від 21 червня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Зі змісту ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2020 по справі №296/5300/20 скасовано арешт на спірну квартиру, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2018, у зв`язку з тим, що кримінальне провадження №0000279 від 30.11.2012 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України - закрито у зв`язку з відсутністю в діях осіб складу злочину.

Згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.07.2020 у справі №296/5786/20 матеріали кримінального провадження №0000279 направлено до СУ ГУНП в Житомирській області для проведення розслідування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в силу вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України не надано належних та допустимих доказів порушення її прав та інтересів прийняттям оспорюваного рішення державного реєстратора. Позивачем не доведено, у чому полягає порушення її прав користувача спірною квартирою у зв`язку з прийняттям державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності за особою, з урахуванням того, що позивач втратила право користування зазначеною квартирою та її реєстрацію у спірній квартирі було знято 18.11.2013, про що свідчить відмітка у паспорті позивача.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ОСОБА_2 з приводу порушення нею права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ОСОБА_2 щодо реєстрації за нею такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого ОСОБА_1 визначила співвідповідачем.

Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Тлумачення статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 подала позов про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, хоча зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що відповідний спір у позивача є саме з ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Тому зазначені позовні вимоги заявлені до державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Данчук Г.О., як до неналежного відповідача, а у їх задоволенні судом першої інстанції необхідно було відмовити саме із зазначеної підстави. Водночас суд при відмові у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора вказав про їх необґрунтованість, тобто відмовив у задоволенні вимог по суті.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду та розгляду справи судами). Аналогічне положення закріплене у частині першій статті 2 ЦПК України.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що позивач не є власником квартири, щодо якої просить визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Матеріали справи не містять доказів того, що іпотечний договір щодо квартири АДРЕСА_1 визнаний недійсний чи скасований.

Колегія суддів звертає увагу, що законність проведення прилюдних торгів перевірялась у судовому порядку та рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.05.2013 по справі №285/858/13-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем в силу вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України не надано належних та допустимих доказів порушення її прав та інтересів на спірну квартиру, оскільки відповідно до розписки від 18.11.2013, яка не визнана в судовому порядку недійсною, ОСОБА_1 сама зобов`язалася знятися з реєстрації та претензій до нового власника квартири не мати. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач була знята з реєстрації у спірній квартирі 18.11.2013, а відтак втратила право користування зазначеною квартирою.

Колегія суддів звертає увагу, що право або інтерес позивача, який вважає себе власником спірного нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Такі висновки узгоджуються також з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18 (провадження №12-184гс18).

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, оскільки відсутнє суб`єктивне цивільне право позивача, що підлягає захисту.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення частково ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог до державного реєстратора про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Данчук Ганни Олександрівни про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді