Номер провадження: 22-ц/813/7371/21
Номер справи місцевого суду: 2-6771/11
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Одеська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року у складі судді Василькова О.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у якій просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-6771/11 від 25.09.2014 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-6771/11 від 25.09.2014 в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради, про встановлення сервітуту на земельну ділянку змінено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про встановлення сервітуту на земельну ділянку відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення та стягнути з останнього на користь апелянта витрати по сплаті судового збору у розмірі 909 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Апелянт посилається на те, що твердження ОСОБА_1 в позові та під час розгляду справи, що він є власником двоповерхової будівлі є безпідставними, оскільки правовстановлюючий документи ОСОБА_1 суду не надавався, що і є істотними, для справи обставинами, однак не були встановлено судом та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Про те що реконструйований будинок не введено в експлуатацію було відомо ОСОБА_2 на час розгляду справи та встановлено Київським районним судом м. Одеси. Крім того, предметом позову по справі не були вимоги зв`язані з реконструкцією будинку АДРЕСА_1 , визнання її самовільною, тощо. Суд не встановив для третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог- Одеської міської ради строк для подачі відповіді на відзив, не надав оцінку всім наявним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, не навів мотивів відхилення або врахування кожного доказу, тільки голослівно та безпідставно вказав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують право позивача на здійснення будівництва частини двоповерхової будівлі. Суд порушив принцип змагальності сторін по сприянню учасникам судового процесу в реалізації ними їх прав, відмовивши ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про витребування доказів. Суд задовольнивши заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, порушив норми цивільного процесу, які регулюють розгляд справи по суті, обмежив розгляд справи по суті тільки дослідженням письмових доказів, наявних в справі, чим також порушив ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на справедливий суд та порушив принцип правової визначеності, одним з проявів якого є недопустимість перегляду рішень, які вступили в законну силу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.05.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту на земельну ділянку скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту на земельну ділянку задоволено. Встановлено ОСОБА_1 для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3,2-4,2-8» двоповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3,2-4,2-8», та на земельну ділянку шириною 3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, навпроти існуючого, на кордоні з земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , які знаходяться в користуванні ОСОБА_2 шляхом влаштування в стіні сараю літ. «В», належного ОСОБА_2 , дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень «2-3,2-4,2-8». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 909 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.04.2021 справу призначено до розгляду.

02.08.2021 представник ОСОБА_2 - адвокат Павельченко І. В. надав суду письмові пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що рішенням виконавчого комітету Одеської Міської Ради депутатів трудящихся від 07 травня 1949 року за №489, було відведено ділянку комунальної землі площею 595кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 10 травня 1977 року (справа № 2- 1276/1977р.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та розподіл майна, виділено ОСОБА_4 на праві особистої власності з домоволодіння АДРЕСА_3 домоволодіння, в яке входять кімнати 8 кв.м., 12,25 кв.м., кухня 7,7 кв.м./ та погріб на загальну суму 4085 руб. ОСОБА_3 виділено на праві особистої власності домоволодіння АДРЕСА_4 кімнати 19 кв.м., 14,6 кв.м., коридор 4,1 кв.м., ганок, вбиральня - на загальну суму 5117 руб., що становить 14/25 частин домоволодіння.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 липня 1996 року, ОСОБА_1 є власником 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

На підставі розпорядження №796 від 12 червня 2003 року Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради «Про будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_1 » було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв.м, житловою 46,2 кв.м, та гаражу, в частині домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.07.1996, також дозволено ОСОБА_1 оформити дозвіл на початок будівельних робіт в інспекції держархбудконтролю, зобов`язано ОСОБА_1 при порушенні цілостності конструкцій збережених будівель, які примикають до нового будинку, ремонтні роботи виконати за його рахунок.

08 грудня 2003 року ОСОБА_1 отримав дозвіл на виконання будівельних робіт №829/03 виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси Виконавчого комітету Одеської ради на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 .

25 червня 2003 року ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар 14/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одної житлової кам`яної будівлі житловою площею 54,1 кв.м. та надвірних споруд: «В,Г» - сараїв, І,II - мостіння, № 1-6 огорожі, розташованих на земельній ділянці 494 кв.м.;

31 грудня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого, ОСОБА_2 став власником 14/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці розміром 494 кв.м.

В подальшому між співласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою та з приводу встановлення ОСОБА_1 безоплатного сервітуту на земельну ділянку для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3; 2-4; 2-8» двохповерхової будівлі літ. «А12, зведеної ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Одеської міської ради, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 залишено без змін.

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-6771/11 від 25.09.2014 за нововиявленими обставинами, мотивуючи тим, що зовнішня стіна «2-3, 2-4, 2-8» двохповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , побудована на місці самочинних прибудов, які ніколи не були частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 . Рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_3 гр. ОСОБА_4 » відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема ОСОБА_1 не містить. Повний текст рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 №904 до суду не надавався, заявник ОСОБА_2 отримав його копію з архіву 07.09.2016. Здійснюючи реконструкцію своєї частини будинку (11/25), позивач вийшов за межі розпорядження № 796 від 12 червня 2003 року, яким йому було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв.м., житловий 46,2 кв.м., і гаража, в частині домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка йому належить. Крім цього, дозвіл №829/03 від 08.12.2003 виданий ОСОБА_1 інспекцією Державного архітектурно - будівельної інспекції при управлінні Архітектури та містобудування Одеської міської ради на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , закінчився 01.12.2004, згідно діючого на той час законодавства якщо дозвіл на виконання будівельних робіт не було завчасно продовжено після закінчення його терміну, то будівництво вважається самочинним. Позивач дозвіл не продовжив та не здійснив будь-яких інших дій з введення в експлуатацію будови, та під час розгляду справи № 2-6771/11 двохповерхова будова, літ. «А1» мала статус самочинно збудованої. Заявник зазначив, що вищезазначені обставини не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику, вони мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014, суд першої інстанції виходив з того, що дана цивільна справа не містить копії рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_3 гр. ОСОБА_4 » та не досліджувався під час розгляду справи, а тому наявні підстави для перегляду рішення суду від 25.09.2014 за нововиявленими обставинами. Суд першої інстанції за результатом перегляду рішення встановив, що побудовані батьком позивача ОСОБА_4 прибудови до 11/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , були визнані самочинними та ОСОБА_4 на праві приватної власності належало 2 житлові кімнати площею 20,5 кв.м, кухня площею 7,7 кв.м., що складало 11/25 частин домоволодіння. Відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема за ОСОБА_1 рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 №904 не містить. Суд встановив, що ОСОБА_1 належало 11/25 частин спірного домоволодіння, однак на час звернення до суду приміщення, що складали зазначену частку, були знесені, а документи, які підтверджують право власності на збудований об`єкт ОСОБА_1 не були надані суду, в зв`язку з чим твердження позивача суд визнав безпідставними, оскільки правовстановлюючі документи позивач суду не надавав, що на думку суду є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Апеляційний суд не може погодитися у повній мірі з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Ці обставини в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Суд вправі скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається (тобто якщо обізнаність суду щодо цих обставин при розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення).

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, зокрема, якщо на ці обставини посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v.UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v.RUSSIA, №69529/01, §27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, матеріали вказаної справи містяться листи ЖЕВ Київського району м. Одеси адресовані ОСОБА_4 , в якому повідомляється про рішення Київського районного виконавчого комітету м. Одеси №904 від 06.09.1985 щодо збереження зведених ОСОБА_4 прибудови, веранди та сараю з правом користування, без права власності і компенсації до реконструкції району та зобов`язанням знесення самочинного сараю до 01.10.1985. Вказані листи зазначені серед додатків до позовної заяви у справі №2-2124/09 та як свідчить протокол судового засідання від 15.03.2006 у справі №2-2124/09, ОСОБА_2 отримав копію позовної заяви з усіма документами.

Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_2 про існування рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_3 гр. ОСОБА_4 » було відомо принаймні з 15.03.2006 та як наслідок була відомою й під час розгляду справи в суді та до ухвалення рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-6771/11 від 25.09.2014.

У зв`язку з чим зазначена обставина не може визнаватися нововиявленою в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, чим порушив норми процесуального права та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-6771/11 від 25.09.2014 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку.

Перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами має здійснюватися із дотриманням вимог статей 423, 429 ЦПК України, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб`єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об`єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Отже, за чітким змістом частини першої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою пунктами 1,3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У частинах шостій та сьомій статті 429 ЦПК України передбачено, що з набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Враховуючи викладене, апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність не тільки по суті, а й щодо наявності нововиявлених обставин та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень статті 374 ЦПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції повинен виходити із того, що за відсутності нововиявлених обставин, суд першої інстанції мав постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тому незалежно від форми процесуального документу (ухвала чи постанова), яку суд першої інстанції постановив з порушенням норм процесуального права (за відсутності нововиявлених обставин), апеляційний суд в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті. Нормами ЦПК не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмови у її задоволенні.

Аналогічний по суті висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі №2-190/2011 (провадження №61-35193св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №755/21917/14-ц (провадження №61-24916св18).

Тлумачення даних вимог закону свідчить, що апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст.374 ЦПК України.

Тому повноважень скасовувати таке рішення і постановлювати процесуальне рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, тобто розглядати по суті, апеляційний суд немає, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається, а тому справа підлягає направленню до продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки рішення, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлено в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, та які призвели до постановлення помилкового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-Одеської міської ради, про визнання порядку користування земельною ділянкою, встановлення сервітуту на земельну ділянку направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 27.08.2021.

Головуючий:

Судді: